CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 18 7 9. No. 16. 15 



er at finde, kan ikke for Nærværende besvares. Vi ville kun bemærke, 

 at hvis denDe Forskjel kan bestemmes, saa vil den definitive eller 

 raathematiske Methode indirekte kunne angive det Felt, hvor den 

 maa søges. Den nævnte Methode bevæger sig helt igjennem paa 

 Mulighedernes abstrakt-ideale Felt. Den lader saaledes Virkelig- 

 heden ude af Betragtning. Men denne empiriske Virkelighed inde- 

 holder en uoverskuelig Fylde og Rigdom paa Indhold, hvor hin For- 

 skjel da maa søges. Naar vi have denne Retraite, der beskytter mod 

 pantheistisk Sammenblanding af Gud og Mennesket, saa skader det 

 ikke, men kan tvertimod være gavnligt, at der gives et apriorisk Felt, 

 hvor Gud og Menneske ere at betragte som væsentlig samme Sub- 

 jekt, at m. a. 0. de mathematiske Love og deres Beregning til- 

 høre en ganske almen Bevidsthed, et ubestemmeligt altomfattende 

 Jeg. 1 Vistnok have vi i denne Afhandling givet det menneskelige 

 Jeg saadanne Bestemmelser, som antyde en Eiendommelighed 

 ved Mennesket ligeoverfor Gud, f. Ex. hin Trang til Forkortning, 

 hine Spring fra Ondt til Godt eller omvendt. Men disse Bestem- 

 melser ere Laan fra Virkelighedens Felt, som vi altsaa maa være 

 beredte til at tilbagegive, m. a. 0. som vi ikke fra vort apriorisk- 

 mathematiske Synspunkt tør sætte som væsentlige, om vi end paa 

 den anden Side ikke have Ret til at benegte, at de jo nok kunne 

 være væsentlige; thi de stride jo ikke mod Muligheden. 



1 Dette maa jo Enhver, der er en Smule fortrolig med Mathematiken, have følt. 

 Lovene for Trianglers Kongruents, den pytagoræiske Læresætning o. s.v. gjælde 

 jo aldeles paa samme Maade for alle Bevidstheder, det være nu Guds eller 

 Menneskers. Det Samme maa finde Sted, hvad de rent logiske Love angaar; 

 thi de lade sig ogsaa henføre til meget enkle mathematiske Grundbestemmelser. 

 Saaledes er det let at paavise, at de aristoteliske Syllogismer bero paa geome- 

 triske Bestemmelser, idet man anskuer Overbegreber og Underbegreber som Kredse, 

 der omslutte hverandre eller ligge udenfor hverandre, og Individer som Punkter 

 o. s. v. Hele dette Felt tilhører et Omraade, hvor al Forskjel mellem de tæn- 

 kende og ræsonuerende Personligheder ingen Betydning faar. 



Anderledes med Virkeligheden. Her er Gud alene Subjekt eller Op- 

 hav. Mennesket kan ikke skabe, ikke give sig selv eller nogen anden Gjen- 

 stand Virkelighed. 



