Neatretia gnomon er tidligere kjendt fra Davisstrædet 
og den nordlige del af Atlanterhavet fra havet udenfor 
Tromsø og Labrador til Maroco, Azorerne og Floridastrædet. 
Den bathymetriske udbredelse er 415—1750 fy. 
Neatretia gnomon has been previously known to occur 
in the Davis Strait and from the north part of the Atlantic 
Ocean, off Tromsø and Labrador, to Morocco, the Azores, 
and Florida Channel. Its bathymetrical distribution is from 
415 to 1750 fathoms. 
Terebratulina caput serpentis, Linné. 
Anonua 
Terebratula 
Terebratulina 
Terebratulina caput serpentis foreligger kun fra Husg, 
40 fv. og stat. 79, 155 fy. 
Denne brachiopode er almindelig langs vor kyst indtil 
Hammerfest. Forgyrigt er den kjendt fra Murmankysten, 
Hvidehavet, Vesteuropa, Middelhavet, Afrikas vestkyst indtil 
Cap Vert. Jamaicas nordøstlige kyst, Korea og Japan. 
Den har ogsaa været anført fra de arktiske farvande, saa- 
som Spitsbergen, men foreligger her antagelig en forveksling 
med den nærstaaende ferebratulina septentrionalis. Ved 
Grønland forekommer dog begge former, terebratulina caput 
serpentis er imidlertid sjeldnere end den anden. Ved Nord- 
amerikas østkyst synes kun terebratulina septentrionalis at 
være representeret. Terebratulina caput serpentis har og- 
saa været anført fra Australien og New Zealand men synes 
dens forekomst i de antarktiske farvande at trænge nær- 
mere bekræftelse. Den bathymetriske udbredelse er 0— 
1180 fy. Fossil er den kjendt fra Skandinavien, nordlige 
Rusland, England, Belgien, Frankrig, Italien og Azorerne. 
caput serpentis, Linné, Syst. Nat., ed. 13, 1767, p. 1153. 
Forbes & Hanley, Brit. Moll., vol. 2, 1853, p. 853, Pl. 56, figs. 1—4. 
Jeffreys, Brit. Conch., vol. 2, 1863, p. 14, Pl. 19, fig. 2. 
G. O. Sars, Moll. Reg. Arct. Norv., 1878, p. 9, Pl. 1, fig. 5. 
Davidson, Mon. Recent Brach., part. 1, 1886, p. 17, Pl. 3, fig. 12, Pl. 4, figs. 1—11. 
Terebratulina caput serpentis was only found at Huse 
(40 fathoms), and Station 79 (155 fathoms). 
This brachiopod is common along the Norwegian 
coast up to Hammerfest. It is also found off the Murman 
coast, in the White Sea, Western Europe, the Mediter- 
ranean, off the west coast of Africa down to Cape Verd, 
the north-east coast of Jamaica, m the Corea and Japan. 
It has also been reported in Arctic waters, e. g. Spits- 
bergen; but here it has probably been confounded with 
the nearly-allied Terebratulina septentrionalis. Both forms, 
howeyer, occur off Greenland, though Terebratulina caput 
serpentis is the more uncommon of the two. Off the east 
coast of North America, only T. septentrionalis appears 
to be represented. 7. caput serpentis has been reported 
in Australia and New Zealand, but its occurrence in an- 
tarctic waters seems to require further corroboration. Its 
bathymetrical distribution is from 0 to 1180 fathoms. It 
is found as a fossil in Scandinavia, northern Russia, Eng- 
land, Belgium, France, Italy, and the Azores. 
Terebratulina septentrionalis, Couthouy. 
Terebratulina septentrionalis, Couthouy, Boston Journ. Nat. Hist., vol. 2, 1858, p. 65, Pl 3, fig, 18. 
G. O. Sars, Moll. Reg. Arct. Norv., 1878, p. 10, Pl. 1, fig. 4 a 
caput serpentis, var. septentrionalis, Davidson, Rep. on Brach., Voy. Challenger, Zool. vol. 1, 1880, p. 33, 
Cc. 
Pl. 1, figs. 5—9. 
Ai; Jel, sag ML Wai 
Findested. Stationerne 173 b (døde skaller), 195 
(døde skaller) 225, 255 (Vestfjorden), 260 (Porsangerfjorden), 
262. 273, 290 og 823, Dybde 107—341 fv. 
I overensstemmelse med Davidson og Fischer & Oehlert 
har vi her opført denne form som en selvstændig art. Det 
er dog et stort spørgsmaal, om den ikke rettere bør be- 
tragtes som en varietet af foregaaende. Denne art har i en 
end høiere grad end terebratulina caput serpentis en kos- 
mopolitisk udbredelse, idet den er funden saavel i arktiske 
som Hos os var den tidligere kun 
kjendt fra Finmarken. Den bathymetriske udbredelse er 
10—670 fv. 
antarktiske farvande. 
septentrionalis, Davidson, Mon. Recent Brach., 
Fischer & Oehlert, Res. Camp. 
part 1, 1886, p. 28, Pl. 5, figs. 131 & 43 —52. 
Sei. du Prince de Monaco, Fasc, 3, 1892, p. 9, Pl. 1, fig. 1 
Toeality. Stations 175 b (empty valves), 195 (empty 
valves), 225, 255 (West Fjord), 260 (Porsanger Fjord), 
262, 290, and 3823. Depth 107—341 fathoms. 
In accordance with Davidson, and Fischer & Oehlert, 
we have here recorded this form as a distinct species. 
It is a question, however, whether it ought not rather to be 
regarded as a variety of the preceding form. This species 
is even more cosmopolitan in its distribution than 7. caput 
serpentis, being found in both arctic and antarctic waters. 
In Norway, it is only found in Finmark, Its bathymetrical 
distribution is from 10 to 670 fathons. 
