45 
Panopæa norvegica, Spengler, 
Mya norvegica, Spengler, Skr. Naturhist. Selsk., vol. 3, 1792, p. 46, Pl. 2, fig. 18. 
Panopea — Middendorff, Beitr. Malac. Ross., part 3, 1851, p. 77, PI. 20, fig. 11. 
— arctica, Gould & Binney, 
Findested. Døde skaller fandtes paa station 261, 
Tanafjord, 120 fv. og station 326, 123 fv. 
Panopæa norvegica vides kun to gange tagen levende 
ved den norske kyst, af G. O. Sars i Lofoten og af Auri- 
villius i Kvænangen. Forgvrigt er den kun af og til fun- 
den subfossil ved vor nord- og vestkyst. Den er en cir- 
cumpolar art, som er kjendt fra Nordeuropa indtil Shet- 
landsøerne, Northumberland, Doggerbank, Skagerak og 
Kattegat. Inden de danske farvande skal det dog ifølge 
Petersen være tvivlsomt, om den mere forekommer levende. 
Endvidere er den kjendt fra Okotske hav og Amerikas 
nordkyst fra Beringsstrædet til New Foundland; ved Mas- 
sachusetts er den funden subiossil. Fossil er den kjendt 
fra saavel de ældre som nyere glaciale afleiringer i Norge, 
samt fra Sicilien, Britiske ger, nordlige Rusland og Grøn- 
laud, hvor den endnu ikke er tagen levende, skjønt den 
ifølge Woodward lever i Baffinsbugten. Den bathymetriske 
udbredelse er 25—300 fy. 
Rep. Invert. Mass., ed. 2, 1870, p. 91. 
norvegica, G. O. Sars, Moll. Reg. Arct. Norv., 1878, p. 94, Pl. 6, fig. 12 a—b. 
Locality. Empty shells were found at Station 261. 
Tana Fjord (120 fathoms), and Station 326 (128 fathoms). 
Panopea norvegica has only been found alive off the 
Norwegian coast on two occasions — by G. O. Sars in 
Lofoten, and by Aurivillius in Kvænangen; otherwise it is 
only found sub-fossil now and then off the north and west 
coasts. Itisa circumpolar species, known from the north 
of Europe down to the Shetland Isles, in Northumberland, 
on the Dogger Bank, in the Skagerak and the Kattegat. 
In Danish waters, however, according to Petersen, it 
is doubtful whether if occurs any longer in a living 
state. It also occurs in the Sea of Okhotsk and off 
the north coast of North America from Bering Straits 
to Newfoundland, It is found sub-fossil off Massachusetts. 
As a fossil, it is known in both the earlier and the later 
glacial deposits in Norway, as well as in Sicily, the British 
Isles, northern Russia, and Greenland. In the last-named 
country it has not yet been found alive, although, according 
to Woodward, it lives in Baffin’s Bay. Its bathymetrical 
distribution is from 25 to 300 fathoms. 
Cyrtodaria siliqua, Spengler. 
Mya siliqua, Spengler, Skr. Naturhist. Selsk., vol. 3, 1792, p. 48. 
Cyrtodaria kurriana, Dunker, Malak. Blitter, 1862, p. 38. 
Glycimeris siliqua, Gould & Binney, Rep. Invert. Mass., ed. 2, 1870, p. 53, fig. 374. 
Denne art foreligger kun i to større og flere mindre 
exemplarer fra Jan Mayen, 10—30 fy. De større exem- 
plarer, der var henholdsvis 25 og 38 mm. lang, tilhører 
formen siliqua, medens de mindre stemmer mere overens 
med den af Dunker beskrevne kurriana. 
Cyrtodaria siliqua er en høiarktisk circumpolar art, 
som er kjendt fra Grønland, New Foundland, Nova Scotia, 
Spitsbergen, Novaja Semlja, Karahavet, Sibirien, Berings- 
havet og Aleuterne. Den bathymetriske udbredelse er 
2—30 fv. Fossil er den funden paa Grønland og Island. 
Of this species, there are only two large, and several 
small specimens Jan Mayen (10—30 fathoms). 
The large specimens, which are respectively 25 and 38 
mm. in length, belong to the form siliqua, while the smaller 
ones correspond more closely with the form kurriani, 
described by Dunker. ' 
Cyrtodaria siliqua is a high-aretie, circumpolar species, 
known in Greenland, Newfoundland, Nova Scotia, Spits- 
bergen, Novaja Semlja, the Kara Sea, Siberia, the Bering 
Sea, and the Aleutian Isles. Its bathymetrical distribution 
is from 2 to 30 fathoms. It is fossil in Greenland and 
Iceland. 
from 
