H. GOLDSCHMIDT. [No. 1. 



massernes produkt. Han anvender de saaledes erholdte formler 

 til at beregne hastighederne af de ovenfor nævnte processer. 

 Her havde han rigtignok en forgjænger, som han ikke synes 

 at have kjendt, nemlig Wilhelmy, som i 1850 theoretisk havde 

 udviklet og experimentelt prøvet begrebet af den kemiske hastig- 

 hed og dens afhængighed af koncentrationen. 



I 1867 udkom som universitetsprogram en paa fransk 

 affattet afhandling „études sur les affinités chimiques" ; her har 

 nu Guldbergs og Waages affinitetstheori undergaaet væsentlig 

 forandring. Det er overhovodet mærkeligt, hvorledes denne 

 theori fra mere komplicerede formler stadigt gaar over til 

 simplere — netop det modsatte af, hvad man ellers pleier at se 

 ved udviklingen af en videnskabelig theori. De vilkaarlig valgte 

 exponenter, med hvilke masserne af de reagerende stoffe skulde 

 ophøies, er nu faldt bort. Den kemiske kraft, der spiller en stor 

 rolle i denne, den anden, afhandling, defineres som produktet af 

 de aktive masser og en for hver reaktion karakteristisk affinitets- 

 koéfficient. De aktive masser defineres som kvotienten mellem 

 vedkommende stoffers absolute mængde og opløsningens volum; 

 den er altsaa koncentrationen af stoffet. Alene dette er et over- 

 ordentligt stort fremskridt. I processer, der forløber ufuld- 

 stændigt, indtræder den kemiske ligevægt, naar den kemiske 

 kraft af den i en retning virkende proces bliver lige stor som 

 kraften af den i modsat retning virkende. I det ovenfor nævnte 

 exempel, dekompositionen af baryumsulfat og kaliumkarbonat, 

 er den kemiske kraft k. p. q, hvor k er affinitetskoéfficienten 

 og p og q betyder de aktive masser af begge stoffer. Men nu 

 virker de ved denne reaktion dannede produkter, baryum- 

 karbonat og kaliurnsulfat, atter paa hinanden, idet de regenererer 

 de oprindelige stoffer, baryumsulfat og kaliumkarbonat. Affinitets- 

 koéfficienten og de aktive masser i den sidstnævnte proces være 

 k\ p' og q'. Ved den første reaktion bliver p og q stadigt 

 mindre, idet der altid forsvinder mere af baryumsulfat og kalium- 

 karbonat. Derimod bliver p' og q' altid større. Tilslut vil man 

 komme til et punkt, hvor 



k.p.q — k'. p'. q' ; 



