1903.] MINDETALE OVER PROF. DR. CATO MAXIMILIAN GULDBERG. 7 



det — af de ved reaktionen virkende stoffer; han an tog den 

 kemiske virkning proportional med affinitet og masse. Denne 

 idé var, som det senere skulde vise sig, aldeles rigtig; men da 

 han skulde gjennemføre den, tog han feil. 



Naar man tager i betragtning paa den ene side størrelsen 

 af den opgave, han havde sat sig, og paa den anden side den 

 ringe grad af udvikling, kemien dengang havde naaet, er det 

 imidlertid ikke saa meget at undres over, at dette første forsøg 

 paa en rationel affinitetslære slog feil. Men uheldigt var det, 

 at tanken om massevirkningen derved kom i saadan miskredit, at 

 der — bortseet fra enkelte lidet heldigt anlagte forsøg — gik 

 et par menneskealdre hen, før nogen søgte at bringe disse ideer 

 videre fremover. 



Den Ilte marts 1864 holdt professor Waage her i vort 

 videnskabsselskab et foredrag om et af ham og Guid berg udført 

 arbeide „studier over affiniteten". Man finder her en sats, der 

 ganske analog med det Berthollefske princip lyder saaledes: 

 Den kemiske virkning er, naar forholdene forøvrigt er lige, 

 direkte proportional med massernes produkt; men de tilføier 

 endvidere : efterat hver af dem er ophøiet med en vis exponent. 

 Som anden sats udtales: naar de samme masser af indvirkende 

 stoffer befinder sig under forskjellige volumina, da er disse 

 massers virkning omvendt proportional med volumet. Sluttelig 

 fik ogsaa problemet om den kemiske ligevægt for første gang 

 et mathematisk udtryk. Theorien blev prøvet dels paa Berthelots 

 kort før publicerede forsøg over den saakaldte esterdannelse og 

 dels paa selvstændige forsøg, som Waage i det øiemed anstillede. 

 Han lod en opløsning af kaliumkarbonat indvirke paa baryum- 

 sulfat, hvorved der foregaar en delvis omsætning til baryum- 

 karbonat og kalium sulfat ; og ligevægten mellem disse fire 

 legemer blev nærmere undersøgt. 



Kort tid efter, 10de juni, holdt Guldberg selv et foredrag 

 om theorien; det gik hovedsagelig ud'paa tidens indflydelse paa 

 de kemiske processer. Han definerer den kemiske hastighed 

 som forholdet mellem den i en uendelig kort tid omvandlede 

 mængde og denne tid; denne værdi sætter han proportional med 



