1903.J MINDETALE OVER PROF. DR. CATO MAXIMILIAN GULDBERG. 5 



mest positive elementer, alkalimetallerne, i den anden de mest 

 negative, som halogenerne og surstof ; og jo længere elementerne 

 stod fra hverandre i rækken, desto lettere maatte de kunne 

 forbinde sig. Har man forbindelsen AB, og lader man elementet 

 C indvirke paa den, saa vil, naar ordenen i spændingsrækken 

 er A, B, C, det sidstnævnte drive B ud, saa der dannes for- 

 bindelsen AG. Som man ser, er Berzelius i sin opfatmng af 

 den kemiske affinitet ikke kommet længere end Bergman. 

 Navnlig giver hans theori ligesaalidt som Bergmans noget 

 svar paa det spørgsmaal, om en saadan erstatning af et element 

 med et andet er en fuldstændig eller ikke; og ligesaalidt kan 

 den forklare, hvorfor der i mange tilfælde dannes mere, i andre 

 tilfælder mindre af en forbindelse. Berzelius's elektrokemiske 

 theori havde imidlertid i en anden henseende en stor betydning; 

 den gjorde det muligt for samtlige dengang kjendte kemiske 

 forbindelser at opstille et system, der ikke blot gav en oversigt 

 over disse, men ogsaa viste muligheden af at fremstille nye. 

 Kemikernes interesse fæstede sig overhovedet dengang især ved 

 fuldt færdige kemiske forbindelser, men ikke ved de processers 

 mekanik, hvorved de dannedes, eller ved de quantitative forhold 

 ved disse. 



Da nu Berzelius's theori tilslut ikke længere var istand til 

 at forklare eller optage den overordentlig store og stadig voxende 

 mængde nye forbindelser, navnlig i den organiske kemi, kom 

 kemikernes bestræbelser især til at gaa ud paa at tilveiebringe 

 et nyt system, der kunde sammenfatte alt det nye stof under et 

 fælles synspunkt. Længe forgjæves. Tidsrummet fra 1840 til 

 59 byder ikke meget i saa henseende; man maatte opgive 

 Berzelius's theori, men man kunde længe ikke sætte nogen 

 anden, der holdt maalet, istedet. Dette arbeide med at soge op- 

 stillet et nyt og mere tilfredsstillende system for de kemiske 

 forbindelser optog den tids kemikere saagodtsom udelukkende. 

 Det var endnu kun de færdige forbindelser og deres forhold til 

 andre forbindelser, som var dem det hovedsagelige. Affinitets- 

 problemet maatte saaledes træde mere i baggrunden. Vistnok 

 opstillede Julius Thomsen i Kjøbenhavn i 50-aarene en theori, 



