6 V. BJERKNES. [No. 7. 



rede han ofte anskuelser, som stred mod det, den tids autoriteter 

 lærte. Herunder har allerede paa denne tid hans stilling til det 

 store spørgsmaal begyndt at fæstne sig, hvor han skulde gjøre 

 sit livs indsats. 



II. 



Dette spørgsmaal hørte ikke til dem, som var oppe i tiden. 

 Tvertimod, alle ansaa det forlængst afgjort og videre diskussion 

 for ørkesløs. 



Naar en sten falder, saa lærte man dengang, — og den nu- 

 levende generation har lært det samme — at det skyldes jordens 

 tiltrækning. Jorden har den evne at virke paa stenen og ste- 

 nen at virke paa jorden uden hjelp af noget mellemled. Og 

 dette samme forhold gjentager sig i det store mellem jorden og 

 maanen, mellem solen og planeterne, mellem fiksstjernerne ind- 

 byrdes. Dette var, eller det udgaves for Newtons lære. Den 

 stod som en gjennem generationer prøvet, urokkelig sandhed, og 

 den udøvede en overvældende inflydelse paa opfatningen af den 

 hele fysik. De elektriske og magnetiske kræfter, molekylarkræf- 

 terne, de kemiske kræfter, alt søgte man at tilbageføre til virk- 

 ninger paa afstand, som snart spændte over de uendelige himmel- 

 rum, snart over de forsvindende smaa intermolekylære tomrum. 



Og dog havde der eksisteret en tid, da man havde tænkt an- 

 derledes. Først efter en voldsom strid havde denne lære trængt 

 igjennem. Før Newtons tid synes ingen at have havt den fjer- 

 neste tanke om at tillægge den døde materie en saadan mystisk 

 evne til at virke paa afstand. Støttet til erfaringer af den mest 

 dagligdagse natur, som naar en hest trækker en vogn, eller naar 

 jeg med min haand flytter en gjenstand, havde Aristoteles lært, 

 at ethvert bevæget legeme altid er i umiddelbar berøring med 

 et bevægende legeme, og i tilfælde hvor man ikke saa noget 

 bevægende, har han henvist til et usynligt medium, luften, som 

 dette bevægende legeme. 



Aristoteles^ bevægelseslære indeholder efter vor tids opfatning 

 væsentlige feilsyn. Allerede det, der tiltrængte, og det, der ikke 

 tiltrængte forklaring, var for ham, der ikke kjendte trægheds- 



