1 903.] TIL MINDE OM PROFESSOR G. A. BJERKNES. 9 



reise, som er en nødvendig livsbetingelse for enhver, der fra vore 

 smaa forhold vil udvikle sig til videnskabsmand. 



Det var særskilt opholdet i den tyske lærdomsstad Gottingen, 

 som blev frugtbart for ham. Den store Gams' lærestol var nu 

 ind tåget af Lejeune-Dirichlet, en af Tysklands fineste mathema- 

 tiske tænkere, tillige en foregangsmand paa universitetsundervis- 

 ningens omraade, idet han var en af de første, der indførte raa- 

 thematisk fysik som forelæsningsfag. Bjerknes fængsledes sær- 

 skilt af hans fine fremstillingskunst, og Dirichlet blev hans for- 

 billede under hans senere virksomhed som universitetslærer. Men 

 Dirichlet skulde ogsaa bringe noget mere. I en forelæsnings- 

 række behandlede han som et regneeksempel et hydrodynamisk 

 problem, hvis løsning han kort før havde fundet. Resultatet af 

 løsningen var i høieste grad overraskende, idet han fandt, at en 

 kugle skulde kunne bevæge sig gjennem en friktionsløs vædske 

 med jevn hastighed, uden at merke nogen modstand. 



For mesteren selv har resultatet antagelig været en skuffelse, 

 idet han sandsynligvis havde haabet at finde en lov af praktisk 

 betydning om vædskemodstand. Men hos Bjerknes vakte det tan- 

 ker i ganske andre retninger. Mediets modstand havde altid dan- 

 net grundlaget for newtonianernes kraftigste indvending mod cartesi- 

 anerne, naar disse fyldte himmelrummet med den æther, som skulde 

 formidle fjernvirkningerne. Var rummet fyldt, sagde de, maatte 

 tilslut enhver bevægelse ophøre. Men dette var altsaa en feilslut- 

 ning. Dirichlets resultat viste, at mekanikens første princip, princi- 

 pet om trægheden, kunde beståa med samme nøiagtighed, enten 

 rummet var tomt, eller det var fyldt med en friktionsløs vædske. 



Og denne tanke vakte nye: Naar ikke længer en, men sam- 

 tidig flere kugler bevæger sig i vædsken, hvad vil da ske? Vil 

 ikke den ene kugle gjennem vædsken som mellemled paavirke 

 den andens bevægelse, og vil ikke det for en iagttager, som ser 

 kuglerne, men ikke vædsken, se ud som en virkning paa afstand 

 mellem kuglerne? Og endelig, om kuglerne forandrede volum, 

 og derigjennem i sine omgivelser frembragte omvendt kvadratisk 

 aftagende radialstrømme, skulde ikke da en tilsyneladende fjern- 

 kraft opkomme, der virkede efter den newtonske lov? 



