10 V. BJERKNES. [No. 7. 



Gottingen var ikke dengang stedet til at komme frem med 

 saadanne tanker. Den var fjernvirkningsiærens hovedstad. Her- 

 fra havde faa aar iforveien den berømte fysiker Wilhelm Weber 

 udsendt den høit beundrede weberske lov, fjernvirkningsiærens 

 sidste triumf, som samlede under et fælles synspunkt de elektro- 

 statiske, de magnetiske og de elektrodynamiske fjernvirkninger. 

 De tanker, som Dirichlets resultat vakte, beholdt derfor den nor- 

 ske stipendiat for sig selv. 



Bjerknes havde havt vel begrundede forhaabninger om straks 

 efter hjemkomsten at komme i fast stilling ved universitetet. Han- 

 steen bar nemlig den dobbelte byrde som professor baade i anvendt 

 mathematik og i astronomi; og det var tanken, at denne byrde 

 skulde lettes derved, at Bjerknes skulde overtage den anvendte 

 mathematik. Men da saa daværende observator Fearnley fik 

 en kaldelse til Kjøbenhavn, blev den anden ordning valgt. Fearn- 

 ley blev lektor i astronomi, medens Hansteen beholdt den an- 

 vendte mathematik. Bjerknes maatte da atter delvis falde til- 

 båge paa sit gamle brødstudium, mineralogien. Han blev stipen- 

 diat i mathematik og samtidig konservator ved den mineralogiske 

 samling. Under de trykkende ydre forhold — han var kort efter 

 hjemkomsten ogsaa blevet forlovet — vovede han sig ikke straks 

 ifærd med sit store problem, men sysselsatte sig med arbeider 

 af ren mathematisk natur og mere overskueligt omfang. Efterat 

 han i 1859 havde etterfulgt Broch som lærer i mathematik og 

 mekanik ved den militære høiskole, kunde han gifte sig med sin. 

 forlovede, frøken Aletta Koren. I 1861 blev han konstitueret og 

 ved Hansteens afsked i 1863 virkelig lektor i anvendt mathe- 

 matik, da 38 aar gammel. 



Men netop som han nu med fuld kraft havde tåget fat paa 

 sit store problem og løst den første indledende opgave, om en kugle, 

 der bevæger sig under volumforandring gjennem en vædske, blev 

 hans arbeide paa den pinligste maade besværliggjort ved forskjel- 

 lig slags sygelighed. Skrivekrampe hindrede ham gjennem hele 

 fem aar næsten fuldstændig fra at føre pennen. En hel vinter 

 gik han med krykke og maatte i lang tid kjøre til alle sine 

 forelæsninger. Hans papirer fra den tid indeholder lange mathe- 



