20 V. BJERKNES. |No. 7. 



heder. Det var ikke mathematiske vanskeligheder, som stillede 

 sig iveien, de var af ganske anden natur. 



Enhver sammenligning maa nemlig falde vanskelig, naar 

 som her de to gjenstande, som skal sammenlignes, kun kan 

 observeres fra diametralt modsatte sider. Og vanskeligheden 

 forøgedes af en utallighed af smaating. Ved en sammenligning 

 af denne natur er det uomgjængelig nødvendigt at skille skarpt 

 mellem den konventionelle form, hvorunder et fænomen beskrives, 

 og fænomenets virkelige, fysiske indhold. Den uklare og urene 

 form, hvori den Maxwellske theori endnu dengang forelaa, lagde 

 svære stene til byrden. Og dog lykkedes det ham henimod otti- 

 aarenes slutning at finde rede i dette virvar og konstatere, at saa 

 langt undersøgelserne strakte sig, var ligheden mellem de elek- 

 triske fænomener og deres hydrodynamiske speilbillede nøiagtig 

 indtil de mindste detaljer. For hovedfænomenernes vedkom- 

 mende, feltfænomenernes, var ligheden direkte, for bifænomener- 

 nes, fjernvirkningernes, omvendt. Og dette resultat sad han fuld- 

 færdig inde med endnu inden de maxwellske ideers definitive 

 gjennembrud, som følge af Hertz eksperimenter i slutningen af 

 ottiaarene. 



Redaktionsarbeiderne blev nu gjenoptagne. Men det ophobede 

 materiale havde antaget kolossale dimensioner, og den grænse- 

 løst minutiøse kritik bandt stadig hans hænder. Altid fandt 

 han en detalj, som kunde forbedres, og hvis forbedring affødte 

 nye forbedringer, indtil gang paa gang rammen for det plan- 

 lagte arbeide blev sprængt. En gang forelaa en afhandling fuldt 

 færdig og renskreven ; det gjaldt kun at bringe den i posten. 

 Men han udsatte det et par dage for at efterse nogle detaljer ; 

 det førte til en total omarbeidelse, og afhandlingen blev aldrig 

 færdig. 



Men det var ikke bare sygelig selvkritik, som her var grun- 

 den. Det har vistnok ogsaa været mismod over den kompli- 

 cerede form, som fremstillingen antog og maatte antage, fordi 

 Maxwells theori endnu ikke forelaa i afklaret form. For fysi- 

 kerne i deres daglige arbeide spiller en saadan urenhed i formen 



