1903.] MEDDELELSER OM NORGES FISKE I AARENE 18S4 — 1901. 33 



blandt „Sei-Aat" (eller Seiens Plancton-Føde) i Varangerfjorden 

 8de Aug. 1879. Her har Gydetiden maaske først indtruffet i 

 Juni. 



Aars-Yngelen. I Sommermaanederne nærmer Aars-YngeJen 

 sig i tætte Stimer Land i den ydre Skjærgaard, men, som oven- 

 for nævnt, kunne Stimerne ofte være ulige udviklede. 



Den 26de Juni 1896 iagttog jeg ved Loppen i Finmarken 

 Sei-Yngelen under Land i umaadelige Masser. Stimerne havde 

 herunder sit Tilhold over Laminaria-Skovene ved de klippe- 

 fulde Dele af Stranden, og stode tæt pakkede, saalangt Øiet 

 kunde naa dem fra Land. Alle Individer havde her en jevn 

 Totall. af 60— 65 mm . 



I de ydre Dele af Trondhjemsfjorden har Dr. Dahl ligeledes 

 fundet Aars-Unger i Mængde med en Totall. af fra 40— 90 mm 

 omkr. Begyndelsen af Juli (1898). Det er sandsynligt, at alle 

 disse Unger have været omkring 4 Maaneder gamle, og at Rognen 

 har været gydt i Februar eller Marts. 



Tingernes Næring. Seien fører idethele en pelagisk Leve- 

 maade, idet den regulært har sit Tilhold i de mellemste og øvre 

 Vandlag i den ydre Skjærgaard og de større Fjorde. I Overens- 

 stemmelse hermed udgjør dens Næring hovedsageligt Overflade- 

 dyr. Disse hentes for en stor Del fra Plancton eller de stimevis 

 optrædende pelagiske Grustaceer, eller beståa af Fiske eller 

 andre svømmende Sødyr. 



I Modsætning til G. aeglefinus og G. morrhua tager idet- 

 hele Seien neppe nogensinde sin Føde fra selve Bunden. 



Hos Yngel med en Totall. af 38— 42 mm (Porsangerfjord 4de 

 Juli 1876), der antagelig var omkr. 3 Maaneder gammel, fandt 

 jeg Ventriklerne fyldte af Calanus finmarchicus (omtr. 3 mm 

 lange), samt Unger af Boreophausia inermis. Hos den noget 

 større Yngel, hvis Totall. var 60— 65 mm (Loppen 26de Juni 1896), 

 vare ligeledes Ventriklerne fuldproppede af Calanus finmar- 

 chicus. 



I en Afhandling „Om Seiens Væxt og Aate" (Bergens Mu- 

 seums Aarbog 1901, No. 3) har Dr. Nordgaard ved grundige 



Vid.-Selsk. Forh. 1903. No. 9. 3 



