MAGNUS OLSEN. [No. 10. 



sees fra kvisten nedentil til venstre, kan være den almindelige 

 H-rune. Endvidere synes rune 8 at være | i, idet den lille kvist 

 nederst til høire tør antages at være betydningsløs (jfr. herom 

 i det følgende). De øvrige 16 tegn er derimod aldeles ene- 

 staaende. 



Det er endnu ikke bragt paa det rene, af hvad art disse 

 runetegn er. Stephens 1 bruger om dem udtrykket „a fanciful 

 Alphabet", og P. A. Munch 2 kalder dem „peculiar Runes, but 

 too obscure for interpretation". I Illustreret Nyhedsblad 1861, 

 no. 49 (8de dec.) (= Samlede Afhandlinger IV 527) er Munch 

 endog saa skeptisk, at han om denne indskrift erklærer: „No. 22 

 er skrevet med nogle ganske egne, sammensatte Runer, der nu 

 neppe tilfredsstillende kunne forklares, om de overhoved skulle 

 forestille Bogstaver." Den sidste, som har skrevet om indskriften, 

 George F. Black, 3 siger, at den „consists of twenty-two com- 

 pound characters," og han omtaler den blandt „bind-rune in- 

 scriptions." 



En anden anskuelse har Rafn 4 fremsat: „This No. repre- 

 sents some signs beionging to the calendar — similar ones have 

 been found in the Paradise cavern, and at Hof in Iceland. 

 {Vide Rafn. Antiquitates Americanæ)." Denne forklaring har 

 dog ingen tilslutning fundet. 



Den mening synes altsaa at være den herskende, at ind- 

 skriften er skrevet — ialfald delvis — med binderuner (^sammen- 

 satte Runer" Munch, „compound characters" Black). 5 Paa denne 

 opfatning grunder sig ogsaa de tolkninger af indskriften, som 

 er forsøgte af Stephens (1. c.) og Mitchell. 6 Da Stephens 



1 hos Farrer, s. 38; jfr. Tidskrift f. Phil. og Pæd. IV (1863) s. 89. 



2 hos Farrer, s. 38. 



3 Proceedings of the Society of Antiquaries of Scotland. Vol. 23, 339 f. 

 (1889). 



4 hos Farrer, s. 38. 



5 E. Charlton giver i sin afhandling „The Orkney Runes" (Archæologia 

 Æliana N. S. VI, 127 ff. 1865) blot tegning af indskriften uden at for- 

 søge at tyde den og uden at udtale sig bestemt om den anvendte 

 runeskrift. 



J. M. Mitchell, Mesehowe, Edinb. 1863, s. 52. - Ralph Carr (Procee- 

 dings of the Society of Antiquaries of Scotland, Vol. 6 (1868), s. 82) 



