1903.] TRE ORKNØSKE RUNEINDSKRIFTER. 5 



senere 1 har tåget sin forklaring tilbage, og da Mitchell's tolk- 

 ning 2 er af den art, at den ingen tilslutning kan paaregne, har 

 jeg her intet hensyn tåget til tidligere tolkningsforsøg. I mod- 

 sætning til den gjængse opfatning skal jeg søge at godtgjøre, at ind- 

 skriften ikke er skrevet med binderuner, men at den er affattet 

 i en eiendommelig og enestaaende art runeskrift. 



Indskrift nr. XXII fra Maeshowe gjør i det hele indtryk af 

 at være smukt og tydelig indridset; „the most beautiful" af 

 Maeshowe-indskrifterne kalder Mitchell den. Der er derfor al 

 grund til at tro, at Farrer i det væsentlige har gjengivet denne 

 indskrift rigtig. En borgen herfor er ogsaa den omhyggelighed, 

 hvormed Farrer har gjengivet de øvrige orknøske runeindskrifter, 

 om hvis reproduktion vi fra et rent sprogligt standpunkt kan 

 gjøre os op en mening. 



Med visse forbehold for flere enkeltheders vedkommende 

 vover jeg derfor at fremsætte den følgende tolkning, skjønt jeg 

 selv hverken har havt anledning til at undersøge indskriften i 

 original eller i aftryk. Ved denne behandling har jeg kunnet 

 benytte en tegning, som professor S. Bugge i sin tid — ganske 

 flygtig — har tåget af indskriften efter en gibsafstøbning i 

 Nationalmuseet i Kjøbenhavn. For den hjælp, som jeg har havt 

 af denne tegning, ligesom ogsaa for mange raad og vink under 

 udarbeidelsen af denne afhandling, bringer jeg herved professor 

 Bugge min hjertelige tak. En hjertelig tak skylder jeg ogsaa 

 stud. philol. Ed v. Bull, som har havt den godhed at sammen- 

 ligne Farrer's gjengivelse af enkelte runetegn i indskrift nr. XXII 

 med gibsaftrykket i Kjøbenhavn. 



Efter disse indledende bemerkninger gaar jeg over til be- 

 handlingen af indskrift nr. XXII. 



har i indskrift nr. XXII villet finde angelsaksiske runer. Hans tolk- 

 ning af indskriften er ikke egnet til at støtte denne antagelse: bod 

 hrodkil svor oengoloenskti „nuptias Rokil Anglæ juravit." 



1 I et brev til George F. Black; jfr. Proceedings etc. Vol. 23, s. 339. 



2 „Dalk cut these Runes (for the repose of the) Spirit and Soul of Inge" 

 (Mitchell). 



