6 MAGNUS OLSEN. [No. 10. 



Til udgangspunkt for det følgende tolkningsforsøg tager jeg 

 rune 9. Hvad der ved dette tegn først falder i øinene, er, at 

 dets hovedstav kun naar omtrent halvveis ned til de andre 

 runers basis. Heri minder det om én bestemt rune i den almin- 

 delige yngre futhark, * -runen. Ligesom * s er det eneste af 

 runerækkens tegn, som ikke naar helt ned til de andre runers 

 basis, saaledes er i vor indskrift rune 9 det eneste af de 20 

 runetegn, hvis hovedstav er saa betydelig kortere end de øvriges. 



Vi bør derfor ved rune 9 forsøge med lydværdien s. 



Det er ovenfor antydet, at rune 18 sandsynlig ogsaa er at 

 læse som s. 1 Dette taler dog ikke imod, at ogsaa rune 9 kan 

 være tegn for denne lyd. En ældre og en yngre form af samme 

 rune er ofte uden nogensomhelst forskjel i betydning anvendt i 

 én og samme indskrift. Saaledes forekommer i Maeshowe nr. 

 XVII H og * ved siden af hinanden. 



Som allerede i det foregaaende bemerket, synes rune 8 at 

 være | i. I professor Bugges ovenfor omtalte afskrift er der 

 nemlig til denne rune bemerket: „ingen Kvist". Heller ikke 

 student Bull tror paa gibsafstøbningen i Kjøbenhavn at kunne 

 se nogen kvist nedentil til høire. 



Tidligere har jeg gjort opmerksom paa, at rune 4 og 5 er 

 de almindelige runer % R hr. 



Som rune 6 følger derpaa et tegn, som i væsentlig samme 

 form gjenfindes paa 3 andre steder i indskriften (rune 2, 11 og 

 15). Ved rune 15 udgaar øverste kvist fra stavens top, ved 

 rune 2, 6 og 11 derimod et lidet stykke længere nede. 2 



Samme tegn synes ogsaa at forekomme som rune 20. Paa 

 Farrer's tegning har denne rune kun to kviste, der skraaner 

 nedad mod høire; men student Bull meddeler mig, at han paa 



1 Den lille streg, der udgaar fra hovedstaven et stykke ovenfor dennes 

 basis, sætter jeg her ud af betragtning. Ifølge stud. Bull, der har 

 undersøgt afstøbningen i Kjøbenhavn, kan denne kvist ikke være til- 

 fældig; „baade dybden og kanternes beskaffenhed er nøiagtig som i 

 resten af runen." 



2 Hermed kan sammenlignes, at ^-runen i Maeshowe nr. XX foruden 

 den sædvanlige form ogsaa kan have en form med øverste kvist gaaende 

 ud fra hovedstavens top (i ordet lopbrokar). 



