MAGNUS OLSEN. [No. 10. 



som nr. 2, 6, 11, 15 og 20, ved x og rune 7, 14 og 19 ved y, 



bliver indskriften at læse: 



5 10 15 20 



*x*hvxy\s*x**yx**syx. 



Det bør nu først undersøges, om en af de formler, der 

 stadig vender tilbage i runeindskrifterne, dækker de i forveien 

 kjendte lydværdier og paa samme tid lader sig forene med de 

 tegn i indskriften, som forekommer flere gange {x og y). Vi 

 vender os da straks til den vistnok almindeligste formel i rune- 

 indskrifter: N. N. rceist runar pessar, saa meget mere, som 

 denne formel findes anvendt ikke mindre end 6 gange i de ved 

 Maeshowe opdagede indskrifter (nr. II, XI, XII, XV, XVII og 

 XXI; jfr. ogsaa nr. IV, IX og XVIII). 



Hvis indskrift nr. XXII fra Maeshowe indeholder formelen 

 N.N. rceist runar Jjessar, kan et sterkt bøiet mandsnavn være 

 at søge i runerne 1 — 5, idet denne runeforbindelse slutter med r. 

 Hermed passer det da godt i runerne 6—10 at indsætte raist, 

 da rune 8 — 9 allerede tidligere er ansat som is. Hvis dette er 

 rigtigt, har vi for x fundet lydværdien r og for y lydværdien a. 

 Indsætter vi nu disse værdier, hvor x og y forekommer, faar 

 indskriften følgende udseende: 



5 10 15 20 



* r * h r r a i s t r * * a r * * s a r. 



Som vi ser, dækker formelen raist runar f>esar fuldstændig 

 de ansatte værdier i 11 — 20 under den forudsætning, at rune 13 

 skal læses som ét (ikke som 3) tegn. 



I de fleste af Maeshowe-indskrifterne, som indeholder for- 

 melen rceist runar pessar, er i ordet fiessar den stungne e-rune 

 anvendt (saaledes i nr. II, XII og maaske i nr. XXI); nr. XI 

 og XV har derimod fiessar skrevet med æ 1 Det er derfor 

 sandsynligt, at rune 17 i indskrift nr. XXII er e, neppe i og 

 heller ikke æ, da æ-runen, som vi senere skal se, i denne ind- 

 skrift forekommer i en anden form. Ogsaa selve runens form 



1 Ved gjengivelsen af runerne e og i er Farrer ikke altid at stole paa. 

 I nr. XII og XXI har Farrer saaledes mindre nøiagtig f)isar. 



