10 MAGNUS OLSEN. [No. 10. 



Endnu staar et ord uforklaret tilbage i indskriften, runerne 

 1 —5, som synes at indeholde et sterkt bøiet mandsnavn i no- 

 minativ. 



Rune 3 i dette ord er sandsynlig tegn for en vokal, da den 

 staar mellem konsonanterne r og hr. Af lønskriftens vokaltegn 

 kjender vi nu runerne for a, æ, e og u. Desuden er som tegn 

 for i den almindelige |-rune (nr. 8) anvendt. Det er derfor sand- 

 synligt, at rune 3 er tegn for enten o eller & eller y; alle disse 

 vokaler har nemlig særegne tegn i de andre indskrifter fra Maes- 

 howe. Da runen viser stor lighed med den almindelige y-rune 

 i,, turde den snarest være at læse som y. Naar bortsees fra, 

 at kvistene paa rune 3 er skrevne tredobbelt, kan denne rune 

 tænkes at forholde sig til den almindelige y-rune A, som u -run en 

 nr. 12 forholder sig til |\. 



Af de nævnte grunde tror jeg altsaa, at rune 3 bør læses 

 som y. 



Tilbage staar nu at finde betydningen af rune 1. 



Betegner vi foreløbig denne rune ved x, synes runerne 

 1 — 5 at kunne læses scryhr. Her maa h tydeligvis betegne en 

 (/-lyd, enten saaledes som ofte i de orknøske indskrifter, det 

 spirantiske g eller eksplosivJyden g. 



Jeg er ikke istand til at finde noget ellers kjendt person- 

 navn i runerne 1 — 5 uden under den antagelse, at rune 1 er t. 

 Runens form taler ikke imod denne antagelse, idet den noget 

 minder om t-runen nr. 10. Den indvending, at vi da i denne 

 korte indskrift faar to forskjellige tegn for t, har vistnok nogen 

 vegt; dog udelukker den efter min mening ikke læsningen af 

 rune 1 som t. 



Hvis rune 1 kan være t, og hvis h-runen nr. 4 tør opfattes 

 som tegn for en g-\jd, kunde runerne 1—5 tænkes at gjengive 

 udtalens tryggr. Dette tolker jeg som mandsnavnet Tryggr. 

 Jeg antager, at runen h her er tegn for gg. Paa lignende 

 maade er i den smålandske indskrift Lilj. 1243 (= Runverser 

 nr. 104) (h)iuggu skrevet iuhu, og i Lilj. 1026 forekommer 

 entalsformen iuh for udtalens (h)iugg. I de øvrige indskrifter 

 fra Maeshowe er der ikke eksempel paa, at h-runen er anvendt 



