1903.] TRE ORKNØSKE RUNEINDSKRIFTER. 13 



paa begge sider tilføiet en noget buet stav, fra hvilken 3 ind- 

 byrdes nogenlunde parallele kviste skraaner nedad. 



a (rune 14, 19). Denne runeform synes snarest at staa i 

 forbindelse med den almindelige a-rune <|. Ved en lignende 

 omændring som den, vi har fundet ved u-runen nr. 12, kunde 

 nidskriftens a-rune være fremkommet derved, at den havde faaet 

 to (af hensyn til symmetrien mod hinanden vendte) kviste isteden- 

 for én. Vi skulde dog vente, at denne rune, hvis den var op- 

 staaet af H, havde kvistene til venstre (ikke til høire), og at 

 kvistene var anbragte paa stavens midte. Den form y, som 

 a-runen har i Rok-indskriften og med den beslægtede indskrifter, 

 ligger nærmere ved indskriftens a-rune end \. Der kunde der- 

 for være en mulighed for, at a-runen i denne indskrift var at 

 udlede af Rok-typens ['-rune 1 . En saadan antagelse forekommer 

 mig dog mindre sandsynlig. Ogsaa t-runen nr. 1 har faaet kvist 

 til høire, skjønt runen synes at være udgaaet fra 1 med kvist 

 til venstre (jfr. i det følgende). 



s (rune 9). Jeg har allerede paa et tidligere sted antydet, 

 i hvilken retning denne runes oprindelse turde være at søge. 

 Den kunde opfattes som en afændring af den kortere form af 

 den almindelige s-rune, med hvilken den stemmer overens deri, 

 at den ikke naar ned til runernes basis. Jeg forklarer indskrif- 

 tens s-rune som opstaaet af runeformen * eller kanske snarest af i ; 

 halvstavens horisontale afslutning nedentil er her erstattet af en 

 hage, og foråt en symmetrisk form skulde fremkomme, er en 

 lignende hage ogsaa føiet til halvstavens top. 



Den lille streg nede til venstre paa H-runen nr. 18 har neppe 

 sin særegne betydning. Snarest bør vel det hele tegn, H plus 

 den lille streg, opfattes som en s-rune. Tilføielsen af en enkelt 

 kvist ved denne rune har analogi i flere andre af denne nid- 

 skrifts runetegn, f. eks. æ rune 7. 



t-runen (nr. 10) kan, naar hensyn tåges til denne indskrifts 

 udstrakte brug af symmetriske runeformer, tænkes at være ud- 



1 Bråte (Runverser s. 168 f. anm. 3) finder i flere svenske indskrifter Y 

 som tegn for a, og han forklarer denne form af a-runen som udgaaet 

 fra Rok-typens a-rune K 



