1903.] TRE ORKNØSKE RUNEINDSKRIFTER. 23 



anseet det for sandsynligt, at rune 3 betegner y. For at faa 

 frem en kjendt navneform har jeg saa foreslaaet at læse rune 1 

 som t, hvilket palæografisk var vel muligt. Disse bemerkninger 

 om rune 1 —5 var allerede nedskrevne, før jeg ad en anden vei 

 naaede til den samme læsning af indskriftens første ord. Herfor 

 skal jeg i det følgende gjøre rede. 



Hvis det er rigtigt, at rune 3 er y, bliver runerne 1 — 5 at 

 læse æryhr. h-runen foran rmaa her betegne g, hvilken lyd i 

 middelalderens runeskrift ogsaa kan udtrykkes ved k-runen. Da 

 vokalen y, foruden at have sin særegne rune A, ogsaa kan be- 

 tegnes ved u-runen (jfr. runstr, d. e. rynstr, i nr. XVIII), kan 

 saaledes rune 3—5 yhr i nr. XXII være betegnelse for de lyd, 

 som ogsaa kunde udtrykkes ved l\KR ukr. Nu forekommer i 

 nr. XVI runerne f\KR umiddelbart efter den i det foregaaende 

 omtalte overflødige r-rune. Læser vi denne r-rune sammen med 

 de følgende 3 runer ukr, faar vi rukr, en runeforbindelse, som 

 har nøiagtig tilsvarende i rune 2 — 5 i nr. XXII ryhr. Denne 

 overensstemmelse mellem de to indskrifter, der, som jeg for- 

 moder, er indridsede af samme mand, er vel mere end en til- 

 fældighed. Foran den lille r-rune i nr. XVI har jeg nede paa 

 ø-runens stav fundet anbragt t-runens kvist. Naar vi nu foran 

 rukr læser denne t-rune med, fremkommer runeforbindelsen 

 trukr, og hvis der her, som jeg formoder, er tilsigtet overens- 

 stemmelse mellem nr. XVI og nr. XXII, da maa trukr i nr. 

 XVI svare til ccryhr i nr. XXII. Rune 1 i nr. XXII x bliver 

 altsaa = t. Det er netop denne værdi af rune 1, som jeg tid- 

 ligere af sproglige grunde har bestemt mig for. Jeg tror derfor 

 at turde fastholde den i det foregaaende givne læsning og tolk- 

 ning af nr. XXII. 1 



Fra nr. XXII viser den ornamentalt udsmykkede h-rune 



1 En stund tænkte jeg paa at opfatte kvisten nedentil paa ø-runens stav 

 som betydningsløs og at læse ø-runen sammen med de følgende runer 

 i nr. XVI til et ord ©rukr. Dette forklarede jeg som et (ellers ikke 

 paavist) mandsnavn Øruggr, der skulde være identisk med adjektivet 

 øruggr „ubekymret, tryg; paalidelig, trofast." I nr. XXII læste jeg da 

 rune 1—5 som ©ruhr, d. e. Øruggr. Det er dog ikke uden palæo- 

 grafiske betænkeligheder at læse rune 1 som ø og rune 3 som u. 



