1903.1 TRE ORKNØSKE RUNEINDSKRIFTER. 29 



til den længere runerække; sidste gang denne optræder er, som 

 bekjendt, i Worms norske runekalender. 



Til flere af de i det foregaaende nævnte kunstlerier i Trygg's 

 orknøske indskrifter kan der anføres direkte tilsvarende fra Rok- 

 indskriften i Ostergotland. 



Hvor i Rok-indskriften lønskrift er anvendt, der stemmer 

 denne overens med kvistrunerne i Maeshowe nr. XVIII deri, at 

 Frøys æt regnes som nr. 3 og Tys æt som nr. I. 1 I nr. XVIII 

 er, ligesom paa Rok-stenen, en kvistrune anbragt inde imellem 

 de almindelige runer for at tjene som nøgle til lønskriften. 

 Saavel i nr. XVIII som paa Rok-stenen forekommer kvistruner, 

 der tjener som nøgle til kryptskriften, i en runeforbindelse, hvor 

 der hentydes til den længere, af 24 runer bestaaende række. 

 Endelig kunde man minde om ligheden i sprogligt udtryk mel- 

 lem Rok-indskriftens linjepar: Biari (h)iau wi \ wiss ryni- 

 mqdr „Bjare hug det fredhellige mindesmerke, vis runemester", 

 og den metriske nidskrift nr. XVIII fra Maeshowe (sd madr, 

 er rynstr er fyrir vestan haf). 



I Maeshowe nr. XVIII hentydes der ved anbringelsen af 

 24 runer mellem de afstikkende m- og h-runer til den længere, 

 af 24 tegn bestaaende runerække (jfr. ogsaa nr. XVI). Herved 

 føres vi tilbage til en tid, da kjendskab til den ældre runerække 

 endnu var levende, altsaa til en tid, der ikke kan være meget 

 senere end Rok-indskriftens tid (ca. 900). 



Flere af de paaviste kunstlerier i Trygg's indskrifter har 

 tilsvarende i Rok-indskriften. Nu har, som bekjendt, den art 

 runeskrift, som er anvendt i Rok-indskriften og i andre øst- 

 svenske indskrifter, i vikingetiden udbredt sig til de norske 

 nybygder i Vesten. Talrigst er den saakaldte Rok-type repræ- 

 senteret i de manske indskrifter; men ogsaa paa Shetlands- 

 øerne og i Skotland har den efterladt sig spor. Jfr. Bugge, 

 Aarbøger for nord. Oldkynd. 1899 s. 231 ff., Hønen-Runerne fra 

 Ringerike s. 16—20. 



1 Dette princip ligger ogsaa til grund for kvistrunerne i Maeshowe nr. 

 VIII. 



