4 P. A. ØYEN. [No. 11. 



Denne musling, der endnu trives ud merket godt paa for- 

 skjellige steder oppe i det nordlige ishav og danner en udpræget 

 ledetraad gjenuem de til det nordlige Atlanterhav stødende 

 glaciomarine afleiringer, har i zoologisk henseende fristet en meget 

 vekslende skjæbne, og dens geologiske stilling har tildels været 

 meget omstridt. 



I den zoologiske systematik har man foruden endel mere 

 aberrante tilfælde efterhaanden fundet den henført til slegterne 

 nucula, leda, yoldia, indtil den endelig er naaet til at blive be- 

 tragtet som type for en egen slegt, portlandia, der foruden denne 

 ogsaa indbefatter endel nærstaaende arter. Selve grundformen, 

 Portlandia arctica, er ogsaa efterhaanden opløst i en række 

 varieteter, portlandica, siliqua, inflata, nux, sulcifera, og dog 

 formaar disse varietetsnavne kun at give et ganske svagt begreb 

 om denne arts overmaade vekslende former, der neppe nok kunde 

 blive betegnet i sine hovedtyper, selv om man fordoblede antallet 

 af varietetsbenævnelser. 



I kvartærgeologisk henseende har man været enig i at be- 

 tragte den som typisk ledefossil for de egte glaciale afsnit og for 

 de egte arktiske provinser. Men om dens stilling forøvrigt, f. ex. 

 med hensyn paa de bathymetriske forhold og med hensyn til 

 dens intermitterende optræden, har man forsaavidt vanskeligere 

 kunnet enes, som dens nuværende bathymetriske og tidligere 

 geografisk-geologiske udbredelse tildels har været meget ufuld- 

 stændig kjendt. 



Det er ikke min hensigt ved denne anledning hverken at 

 give en sammenhængende fremstilling af vort kjendskab til denne 

 ishavsmuslings geologiske forekomst eller en oversigt over dens 

 geografiske udbredelse, men kun at henlede opmærksomheden 

 paa enkelte spredte træk af dens historie, væsentlig med for- 

 holdene i vort eget land for øie. 



Paa de to sommerreiser 1899 og 1900 lykkedes det mig paa 

 Jæderen at vise tilstedeværelsen af en boreal cyprinafauna, for 

 den væsentligste del in situ, i en grundvandsdannelse ca. 150 

 m. o. h. Samtidig fandtes paa flere forskjellige steder under dette 

 niveau mærker efter havskvulpets indvirkning over grænsen for 



