1903.] PORTLANDIA ARCTICA, GRAY OG DENS FOREKOMST. 9 



Her burde jeg helst sætte punktum. Men enhver naturforsker 

 ved, hvor fristende det er, naar man staar paa de sikre iagttagelsers 

 rand, da at kaste blikket endnu et stykke fremover — har det ikke 

 anden værd, saa ansporer det ialfald til fortsat forskning. 



Vi vil derfor forsøge at følge Portlandia ardica paa dens 

 langsomme vandring fra ratiden til indsjøperioden. 



Under ratiden levede Portlandia arctica i bedste velgaaende 

 gjennem lange tider langs isranden i et forholdsvis grundt hav. 

 Men mod slutningen af denne tid skede et positivt omslag i kli- 

 matet, og efter hvert som strandlinjen undergik en positiv for- 

 skyvning, tråk isranden sig forholdsvis hurtig mod nord. Under 

 disse forandringer tråk Portlandia arctica, der trives bedst i 

 koldt og under normale forhold bedst i grundt vand, sig efter- 

 haanden helt væk fra Kristianiafeltet, maaske nødtvungent; thi 

 vi gjenfinder den i dens nye, østlige hjem i en mindre trivelig 

 form, der antyder, at de ydre livsvilkaar har været mindre 

 gunstige for den. Hvor høit klimatkurven under den tid gik, og 

 hvor langt isranden tråk sig tilbage, er endnu ikke kjendt; vi ved 

 kun med sikkerhed, at da strandlinjen stod i maximum for positiv 

 forskyvning, levede en mytilusfauna langs Kristianiafjordens 

 strand. Og den samme fauna med Mytilus edulis og Macoma 

 baltica gjenfindes ogsaa temmelig dybt i leret lige ind under 

 randen af indsjøperiodens morænelinje; men vi ved ikke, om 

 disse lerafsætninger ogsaa fortsætter ind under samme periodes 

 moræner. Heller ikke er mytilusleret endnu fundet i umiddelbar 

 kontakt med det portlandia-førende ler. 



Men klimatkurven synker paany, og isranden rykker mod 

 syd eller svulmer ud til indsjøperiodens morænelinje. Strandlinjen, 

 hvis oscillation paa denne tid er ukjendt, staar nu i nærheden 

 af isranden ca. 200 m. o. h. Saavel de klimatologiske som de 

 bathymetriske forhold er igjen blevet gunstige for vor lille land- 

 fly gtige ishavsmusling, der igjen begynder sin vandring mod vest 

 og henlever saa her en forholdsvis rolig tid, saa længe dannelsen 

 af indsjøperiodens kuperede morænelandskab tinder sted. 



Endelig begynder klimatkurven at stige, og medens isranden 

 nu rykker mod nord, er vistnok strandlinjen udsat for en negativ 



