16 



6. A. W. B r ø g g e r holdt et foredrg om Osebergvognens 

 billeder. Osebergfundet er det første nordiske gravfund fra 

 vikingetiden som har indeholdt en vogn. Til denne knytter der 

 sig derfor naturlig en række spørsmaal av faglig og almindelig 

 kulturhistorisk art. Ikke mindst interesse knytter der sig til 

 de paa vognkassens ekebretter utskaarne billedscener, navnlig 

 til den paa vognens forside, men ogsaa til den paa høire langside. 

 Taleren gav en skildring av de fire dekprerte sider av vognkassen 

 og meddelte derpaa en tydning av forsidens billeder. Det blev 

 søkt paa vist at de maa fremstille Gunnar i orme gaar den, som er 

 saa vel kjendt i senere nordisk litteratur og kunst. Et vigtlg 

 forhold som derved berørtes, er dateringen av. vognen. Den er 

 Osebergfundets ældste stykke, sikkert laget før ca. 800, og muli- 

 gens desuten en kopi efter et ældre stykke. Det sagnstof hvorav 

 billedene øser, maa derfor ha været kjendt i Norge allerede i 8de 

 aarhundrede. 



Fremstillingen av Gunnar i ormegaarden paa Oseberg- 

 vognens forside avviker imidlertid fra de senere billeder og 

 litterære overleveringer, hvor der til Gunnars død er knyttet 

 forestillingen om en harpe som han slog med tærne for at dysse 

 ormene i søvn. En saadan harpe findes ikke paa Osebergvognen. 

 Imidlertid blev det paavist at dette gjængse billede i det væsent- 

 ligste tilhører en senere tid (11 — 13. aarh.), mens de ældre billeder 

 ikke altid har harpen med; saaledes mangler denne ved Gunnars- 

 fremstillinger paa en gotlandsk billedsten fra 990-aarene og paa 

 en nordisk billedsten paa øen Man fra 950-aarene. Endogsaa 

 i Eddadigtene (Atlakvida, Oddriinargråtr, Atlamål), fra 980- — 1050 

 er billedet av Gunnars død vekslende, med meget forskjellig 

 betoning av de enkelte led. 



Det er først paa 1200-tallet at den mere skematiske frem- 

 stilling av Gunnars død er fæstnet, i Snorres-Eddaen, Volsunga- 

 sagaen og i -norsk træskjærerkunst. I den sidste ser man 

 (stavkirkeportalene fra Hylestad og Austad i Setesdalen, Opdal 

 i Numedal og kirkebænken fra Hiterdal kirke i Telemarken) 

 Gunnar omgit av ormer og spillende paa en harpe med tærne. 

 De yngste av disse fremstillinger gaar helt ned til tiden omkring 

 1300, mindst 500 aar yngre end Osebergvognen. 



Sagnet om Gunnars død gaar historisk tilbake paa bur- 

 gunderkongen Gundichars død i 437 og er i forbindelse med 

 sagnene om Nivlunger og Volsunger i det væsentlige utformet paa 



