21 



i og med dette om de handlinger som de kan forventes at ville 

 foreta. De under affekten indtrædende lyd, navnlig skriket, 

 øker affektytringenes anvendelighet som meddelelsesmiddel. De 

 primære gebærder er villede efterligninger av affektbevægel- 

 sene, og da ikke alene selve bevægelsene, men ogsaa de disse 

 ledsagende lyd efterlignes, kan man skjelne mellem lydløse og 

 lydende gebærder, blandt hvilke sidste hører skriket med dets 

 mange modulationer samt latteren. Den opreiste gang frigjør 

 hænderne ikke blot til haandverk, men ogsaa til de mere sammen- 

 satte gebærder der ikke er en etterligning av affektbevægelser, 

 og som vi betegner som sekundære gebærder. Naar disse gebær- 

 der har naadd et visst utviklingstrin, dannes et gebærdesprog. 

 For dette er særlig tegnegebærden av betydenhet. Denne gebærde 

 bestaar i en bevægelse med pekefingeren i luften som om man 

 tegnet en gjenstand; og naar denne gebærde utføres mot et fast 

 underlag, kan der opstaa en tegning. Paa dette grundlag kan 

 der senere dannes et billedsprog og videre et tegnsprog og ende- 

 lig et skriftsprog. Taleren mente, at denne utvikling allerede 

 var ført temmelig langt frem før de artikulerte lydsprog blev 

 det vigtigste meddelelsesmiddel. 



Under affekt kan der spontant indtræ artikulerte lyd og 

 disse efterlignes ved gebærder. Litt efter litt faar disse lyd en 

 stigende betydenhet. Navnlig har de for navnegivningen (saavel 

 paa personer som gjenstande) uhyre fortrin fremfor alle andre 

 gebærder; de kan jo likesaa godt forstaaes i mørket som i lyset. 

 En enkelt eller nogle faa artikulerte lyd kan jo ogsaa letvindt 

 uttrykke hvad andre gebærder kun med omstændelighet kan 

 faa frem. Dette store f remskridt er dog betalt dyrt, idet gebærde- 

 sproget i stor utstrægkning er selvforstaaeligt, mens det artiku- 

 lerte lydsprog maa læres for at forstaaes. Affektlydene bestem- 

 mer nemlig kun for en ringe del lydsproget, den langt overvei- 

 ende del av ordforraadet skyldes tillærte færdigheter. 



Spørsmaalet om hvorledes artikulerte lyd kan faa sproglig 

 betydning, belyses ved studiet av sproget hos de primitive folke- 

 slag, hvis mentalitet endnu staar paa et prælogisk standpunkt, 

 sammenholdt med den sprogdannelse som finder sted hos kultur- 

 mennesker, hvis mentalitet som følge av visse sindslidelser er 

 gaat tilbake til det prælogiske utviklingstrin. 



Vi kjender forskjellige former av psykopatisk sprogdan- 

 nelse, og den av disse der for vort emne har størst interesse, er 



