23 



Hamar mente han at kunne si at markedet, likesom i Uppsala, 

 hadde vokset frem av et kultmøte. Og for alle de gamle byene 

 (undtagen kanske Bjørgvin) gjaldt det at markedet var ældre end 

 byen. Han paapekte derefter, særlig med hensyn til Oslo, hvor- 

 ledes markedstiden om vinteren naturlig førte til vareoplag og 

 fast bosætning av handels- og haandverksfolk, og hvorledes der- 

 for markedet, »kaupangen«, under høvelige geografiske vilkaar 

 blev til by, som derefter fik sin organisation av kongedømmet. 



Foredraget fremkaldte bemerkninger av Bull, Hægstad. 

 Johnsen, Olsen, K o 1 s r ud og fhv. overlærer Emil 

 Olsen, til hvilke foredragsholderen replicerte. 



Matematisk-naturvidenskabelig klasse. 20de september. 



( Formand : Schroeter. Fung. sekretær : Størmer). 

 (Tilstede: Bonnevie, Dahl, Gade, V. M. Goldschmidt, Heegaard, 

 J. Kiær, Lynge, Miinster, Reusch, Schroeter, Skolem, Størmer, Thue, 

 Winge, Øyen). 



1. Formanden mindet om at klassen siden sidste møte hadde 

 mistet tre indenlandske medlemmer, nemlig konservator H. J. 

 Sparre Schneider, medicinaldirektør M. Holmboe og professor 

 P. L. M. Sylow, og meddelte at der senere vilde bli holdt minde- 

 taler over dem. De tilstedeværende hædret de avdødes minde 

 ved at reise sig. 



2. M u n s t e r holdt mindetale over statsentomolog W. M. 

 Schøyen (se »Mindetaler«, s. 86). — De tilstedeværende hædret 

 den avdødes minde ved at reise sig. 



3. Statsgeolog, docent dr. OlafHoltedahl holdt et fore- 

 drag: Av Finmarkens geologiske historie. Tidligere var der 

 foretat meget litet av geologiske undersøkelser i landets største 

 og nordligste amt, og man har derfor hat et meget ufuldkomment 

 kjendskap til den geologiske bygning, lagrækkenes alder o.s.v. 

 Ved fire somres arbeide for Norges geologiske undersøkelse var 

 det nu lykkes at klarlægge nogen hovedtræk vedrørende Fin- 

 markens fjeldbygning. Endel av berggrunden slutter sig natur- 

 lig til de tilstøtende trakter i sydvest, men en væsentlig del har 

 en helt egenartet karakter og avviker fra alt som er kjendt fra 

 det øvrige Skandinavien. Det var lykkes at paavise, at en av 

 de typisk finmarkske formationer slutter sig nøie til lagrækker 

 som kjendes fra den østlige del av Nordamerika, Ellesmereland, 

 Øst-Grønland, Spitsbergen, Bjørnøen samt Kaninhalvøen øst for 



