75 



Knudtzon filt ikke helt fuldført sit store verk Amarna- 

 tavlerne. Heldigvis var han dog iærdig med den vigtigste del 

 derav, tekstutgaven, da den sygdom som tilslut skulde lægge ham 

 i graven, begyndte at ta overhaand; men fortolkningen maatte 

 han for største delen overlate til andre. At han imidlertid ogsaa 

 var en dygtig og fin fortolker, viser hans andet hovedverk: 

 »Assy risene gebete an den sonnengott«. Det var en stor samling 

 assyriske tekster med kommentar og oversættelser, og er en av 

 de ypperste frembringelser paa den assyriske sprogvidenskaps 

 omraade. 



Det vilde være feilagtig, om man mente at det blot var Knudt- 

 zons vistnok i og for sig geniale nøiagtighetssans som gjorde 

 ham til den store sprogforsker han var. I virkeligheten var han 

 ogsaa en søkende aand, et opdagergeni. Mellem Amarna-tav- 

 lerne, som han gav ut, f andt han nogen som syntes ham at fremby 

 en ganske anden sprogtype end de øvrige. Han gransket og 

 sammenlignet, og fandt ut at det maatte være et sprog av indo- 

 europæisk rot de var skrevne i. Sophus Bugge og Torp gav ham 

 medhold, og han la sit fund frem i et skrift som han kaldte: »Die 

 zwei Arzawabriefe«. Det var i 1902. Senere har man i Lilleasien 

 fundet en række lignende indskrifter, som stammer fra det i For- 

 asien paa den tid vidt utbredte og ogsaa fra det gamle testamente 

 velkjendte folk Hettiterne. Weidner, Hrozny og andre har gran- 

 sket disse indskrifter, og tildels søkt at paavise indo-europæisk 

 sprogstof i dem; men noget sikkert resultat er man endnu ikke 

 kommet til. Kun hvad Knudtzon fandt og la frem, staar fast; 

 derom er der enighet blandt alle som kjender noget til disse 

 forskninger. 



Det var et følelig tap for videnskapen at professor Knudt- 

 zon saa tidlig blev revet bort fra sin gjerning. Men hvad han fik 

 gjort var stort og vil aldrig kunne glemmes. 



Lat os ære hans minde! 



