92 



dag i 1893, og likesaa tok han — efter Maurers død i 1902 — ivrig 

 del i arbeidet for utgivelsen av hans efterlatte forelæsninger. Da 

 Munchen-Akademiet svigtet, blev dette arbeide overtat av vort 

 Videnskapsselskap og lagt i Ebbe Hertzbergs kyndige hænder. 



Efter at Lehmann i 1885 hadde habilitert sig i Berlin, blev 

 han 1888 professor i tysk ret i Rostock. Her virket han i 23 

 aar, indtil han i 1911 blev kaldet til et lignende professorat i Got- 

 tingen. Han hadde nu vundet europæisk anseelse som handels- 

 retsforsker, og hans Lehrbuch des Handelsrechts blev anset som 

 Tysklands bedste. En stor studenterskare samlet sig om hans 

 kateter, og han selv var fuld av livsmot og arbeidsglæde. Saa kom 

 krigen. Studenterne forsvandt, sine handelsretlige arbeider la 

 han tilside og tok paany fat paa retshistoriske studier. Men en 

 gammel sygdom brøt nu frem igjen, han gjennemgik en operation, 

 og enden blev døden. Hans aske blev ført til Rostock, hvor der 

 den 12. april blev holdt en fest til hans minde i universitetets aula. 

 Den bekj endte germanist Wolfgang Golther holdt en varm minde- 

 tale over sin ven fra studietiden hos Maurer, og Lehmanns 

 fagfæller i Rostock og Gottingen uttalte sig i de mest aner- 

 kj endende ord om hans fremragende egenskaper som universi- 

 tetslærer og kollega. 



Som retshistoriker hadde Karl Lehmann gaat i Maurers skole, 

 og der gik ikke saa mange; men næsten alle blev professorer. 

 Golther oplyser, at Maurer for det meste læste for to eller tre 

 tilhørere, som han førte frem til selvstændig videnskabelig kilde- 

 granskning. Mellem mesteren og hans discipler blev der et nært 

 personlig forhold, et venskap for livet. Maurer var ikke bare 

 retshistoriker. Han var like meget litteraturhistoriker, kirke- 

 historiker og historiker overhodet. Til en lignende alsidighet 

 førte han ogsaa sine elever frem. De studerte ikke bare de gamle 

 love og retsdokumenter, men ogsaa sagalitteraturen. Av denne 

 metode er alle Lehmanns retshistoriske arbeider præget. Jeg 

 nævner her kun de vigtigste: Verlobung und Hochzeit nach 

 den nordgermanischen Rechten des friiheren Mittelalters« (1882), 

 »Die Njålssaga insbesondere in ihren juristischen Bestandteilen, 

 ein kritischer beitrag zur altnordischen Rechts- und Literar- 

 geschichte« (1883); det rent filologiske er her besørget av Schnorr 

 von Carolsfeld, nu direktør for Miinchens Hof- und Staatsbiblio- 

 thek; »Der Konigsfriede der Nordgermanen« (1886) og »Abhand- 

 lungen zur germanischen, Insbesondere nordischen Rechtsge- 



