95 



her er først hans ordsamling til Hammershaimbs »Færøske 

 Anthologi«, hvilken endnu er det vigtigste, eller rettere det eneste 

 av videnskabelig værdi der er trykt om det færøske sprogs ord- 

 forraad — senere »Færøske folkesagn og eventyr«, «Diploma- 

 tarium Færøense« og et historisk arbeide om Paul Nolsø, en fører 

 for færingene i deres-kamp mot den daarlige ledelse for deres 

 handels- og retsvæsen i begyndelsen av det 19de aarh. 



Baade i disse skrifter og endnu mere i her unævnte mindre 

 arbeider viser dr. Jakobsen fuldt saa megen interesse for folke- 

 tradition og historie som for den rene sprogforskning. Saa blev 

 det ogsaa, da han nogen aar senere end med færøsk begyndte 

 med det som altid i sprogvidenskapens historie vil staa som 

 hans hovedgjerning, utforskningen av levningene av norsk sprog 

 paa Shetland. Det som før var bekjendt om dette, var bare litet, 

 og av litet værd. Hovedkilden var Edmondstons ordbok (1866), 

 men da den ikke engang gjør tilløp til en konsekvent bok- 

 stavering, kunde den ikke gi nogen klar forestilling om hvordan 

 sproget var. Heller ikke indeholdt den av shetlandske ord mere 

 end ca. 2000. Allerede under sit første ophold paa Shetland (1893 — 

 95) hadde Jakobsen samlet ti tusen. Den første oversigt over 

 mængden og beskaffenheten av disse levninger gav han i sin 

 avhandling for doktorgraden »Det norrøne sprog paa Shetland% 

 som gjorde kundskapen om dette maal til fælleseie for dem som 

 arbeider med de nordiske sprogs historie. Som vidtrækkende 

 resultater allerede i den bok vil jeg nævne 1) de tildels uregel- 

 mæssige og paafaldende lydoverganger som Shetlandsmaalene 

 har hat — formodentlig paa grund av ringe berøring med de nær- 

 meste sprogfrænder, men sterkere berøring med de fjernere, og 

 2) — hvad der har vakt opsigt i temmelig vide kredser — at der 

 forekommer endnu i masse, om end egentlig litet eller slet ikke 

 anvendt i nutiden, tabu-ord til anvendelse paa sjøen, fordi man 

 ikke turde bruke tingenes rette navn naar man var der, likesom 

 man som følge av lignende overtro hos os mangesteds synes at 

 ha omtrentlig opgit ordet ulv av lignende grund og erstattet det 

 med skrubb eller graabein, som fuldstændig har karakter av 

 tabu -navn, opgit orm og erstattet med lanritrøll (i Hallingdal). 

 Først ved Jakobsens paavisning av tabunavnenes store talrikhet 

 hos de shetlandske fiskere synes det rigtig at ha gaat ind i vore 

 samtidiges forestilling hvor stor utbredelse tabu i sproget engang 



