45 



riksgrensen, hos lappene, har religionshistorikeren et viktig 

 studiefelt, idet lappene i hedensk tid har optatt meget av den 

 gamle nordiske gudsdyrkelse og . bevaret dette renere ned til 

 vore dage enn tilfellet er i norsk folketro og folkeskikk. — 

 Alt dette religionshistoriske materiale gjør det mulig hos oss å 

 drive førstehånds-studier som lover meget. I Norge vilde et 

 mere omfattende religionshistorisk studium ha et lignende kon- 

 kret grunnlag som det hvorpå den engelske etnologisk-religions- 

 historiske skole med så glimrende hell har arbeidet. Til den 

 anden side har vi gjennem generasjoner stått tysk religionsfilo- 

 sofisk tenkning nær. Vi skulde da — i kraft av vort materiale 

 og vor forståelse til begge sider — ha forutsetninger som 

 neppe noget annet folk til å medvirke til at forskningsveier 

 som altfor lenge har gått adskilte, kunde komme til å møtes. 



I knapt noget annet land har folkeminneforskningen bedre 

 nasjonale forutsetninger og en rikere grobunn enn i vort, hvor 

 forbindelsen med en fjern fortid på så mange måter har 

 holdt sig levende til denne dag. Folkeminnene er samtidig 

 både nasjonale og internasjonale. I hvert land har viser, eventyr, 

 sagn, gåter o. s. v. et sterkt hjemlig preg, og dog kan de være 

 felles for store dele av jorden. Skal man granske folkemin- 

 nene, kreves der et utstrakt samarbeide mellem videnskaps- 

 menn i de forskjellige land, og aller mest når landene i eldre 

 tider har hatt en rik kulturforbindelse som har satt spor i den 

 folkelige diktning. Norge eier en usedvanlig stor rigdom på 

 folkeminner. Men meget av stoffet har været lite tilgjengelig, 

 da det har været utrykt og i privat eie. Ved oprettelsen av 

 Norsk folkeminnesamling er dette forhold forandret; nu er den 

 aller største del av materialet samlet og ordnet, så man lett 

 kan få en oversikt over det. Det har lenge været et stort 

 savn for utenlandske (tyske, hollandske, engelske o. a.) folklorister 

 at det ikke var dem mulig å få tilstrekkelig kjennskap til det 

 norske materiale, og der blev før krigen fra flere hold rettet 

 henvendelser til oss om oprettelse av en norsk folkeminnesam- 

 ling. Under krigen er denne plan blitt realisert, og man må 

 nu vente at vore samlinger vil bli flittig benyttet, og at uten- 

 landske videnskapsmenn vil søke hit. — Av de mange og store 

 opgaver som nu ligger og venter på sin løsning og som man 

 kan håbe å få løst ved det internasjonale samarbeide, skal vi 

 nevne nogen få. Først og fremst er det problemet om folke- 



