47 



emner som norsk videnskap kan sies å være kallet til å be- 

 arbeide, men disse må allikevel komme i annen rekke. Av 

 slike kan pekes på det materiale som er samlet av norske 

 misjonærer til belysning av primitive folkeslags religion og sprog. 

 Et møte av videnskapsmenn uttalte 4. februar 1918 bl. a. 

 følgende: »Vi går ut fra at det vordende institutt får en 

 rummelig og elastisk plan, så det kan utvikle sig efter tidenes 

 skiftende behov og efter de erfaringer man efterhånden måtte 

 komme til å gjøre «. Nærværende komité vil understreke disse 

 ord. Både hensynet til at det her gjelder noget nytt og hittil 

 vesentlig uprøvet, og den betraktning at det innen den høieste 

 videnskap er mennene som utgjør den viktigste faktor, tilsier 

 at man under stadig nye overveielser går frem skritt for 

 skritt. Men disse samme momenter betinger også et annet 

 forhold som hittil ikke er kommet frem i diskusjonen, men 

 som vi tillegger den aller største betydning for foretagendets 

 fremtidige skjebne. Vi mener at et institutt som dette — d. v. s. 

 en videnskapelig studie- eller arbeidsorganisasjon samlet om et 

 fond — nødvendigvis må knyttes til en av de bestående viden- 

 skapelige institusjoner og ikke legges i hendene på et mere 

 tilfeldig sammensat kollegium. Valget kommer da til å stå 

 mellem Universitetet (nærmest de tre humanistiske fakulteter) 

 og Videnskapsselskapet (nærmest dettes historisk-filosofiske 

 klasse). Da det siste foruten de fleste universitetsprofessorer 

 også omfatter en rekke yngre videnskapsmenn, for hvem den 

 nye organisasjon vil ha en særegen personlig interesse, er vi 

 ikke i tvil om at administrasjonen av denne bør legges i dets 

 hånd, således at Videnskapsselskapet i forbindelse med Kirke- 

 departementet opnevner dens styre og formann. En slik ord- 

 ning vil sikre en alsidig drøftelse av de til enhver tid forelig- 

 gende behov og avgi den bedste garanti for at den høieste 

 videnskapelighets krav kommer til sin rett. Da Videnskapssel- 

 skapet med sine utenlandske forbindelser og sine talrike fremmede 

 medlemmer er det spesielle organ for samarbeidet med den inter- 

 nasjonale videnskap, vil det best kunne anvise veier og midler 

 til på vedkommende områder å gjenoprette og befordre den av- 

 brutte forbindelse mellem nasjonenes arbeide for felles opgaver. 



Kristiania 4. mars 1919. 



Anathon Aall. Hjalmar Falk. Oluf Kolsrud. Knut Liestøl. 



Magnus Olsen. Wilh. Schencke. 



