70 



kr. 15 000.00, iaar kr. 33 000.00 ; men disse 33 000 kr. for- 

 slaar meget mindre, end de 15 000 kr. i 1914. Videre be- 

 vilgedes i 1911 til 30 forskjellige andre formaal og personer i 

 alt kr. 30 355.00, i indeværende aar til 67 formaal og personer 

 kr. 60 455.00. Den gjennemsnitlige størrelse af den enkelte 

 bevilgning var altsaa i 1914 kr. 1 012.00, iaar kr. 902.00. Men 

 en bevilgning paa over tusend kroner forslog selvfølgelig i 1914 

 mere end dobbelt saa meget som nu, da gjennemsnitsstørrelsen 

 burde være mindst kr. 2 500.00 for at svare til fordyrelsen af 

 livsomkostningerne. Istedenfor at være steget er bevilgningernes 

 gjennemsnitsstørrelse imidlertid nu blit mindre end i 1914, sam- 

 tidig med, at antallet af ansøkere, det vil si behovet for under- 

 støttelse, er mere end fordoblet. 



Det nedslaaende resultat heraf er saaledes, at den efter vore 

 forholde ganske betydelige offervillighet til bedste for fremme 

 af det videnskapelige forskningsarbeide gjennem Nansenfondet 

 og de dermed forbundne særfond allikevel har været aldeles 

 utilstrækkelig til at skaffe norsk videnskap væsentlig bedre ar- 

 beidsvilkaar, end vi hadde for en del aar tilbake. Det derpaa 

 nedlagte arbeide viser sig desværre at ha været et Sisyphus- 

 arbeide. Baade i og for sig og navnlig sammenlignet med de 

 ganske anderledes rummelige forholde i vore nabolande er der- 

 for utsigterne for norsk videnskap for tiden ikke lyse ; og særlig 

 er de videnskaper, som ikke ved sin direkte betydning for det 

 praktiske liv gir utsigt til økonomisk vinding for deres dyrkere, 

 i vor materialistiske tid nu vanskelig stillet, hvad der da særlig 

 gjælder de saakaldte aandsvidenskaper. De understøttelser vore 

 videnskapelige fond kan skaffe, monner, som tiderne nu er, alt- 

 for litet. Selv de til publikation af videnskapelige arbeider 

 disponible midler er nu saa utilstrækkelige, at den videnskape- 

 lige produktion allerede derved ikke kan undgaa en"følelig stag- 

 nation. Tilgangen paa yngre videnskapelige kræfter er for mange 

 omraader liten, saa liten, at endog en række professorater inden 

 forskjellige fagkredse neppe vil kunne besættes tilfredsstillende 

 med norske ansøkere ved indtrædende ledighet, og paa virkelig 

 fremragende videnskapelige begavelser er tilgangen for tiden, efter 

 hvad det synes at fremgaa af almindelig erfaring, meget begrenset. 



Alle som har hat anledning til paa nært hold at sætte sig 

 nøiere ind i de nuværende vilkaar for vort videnskapelige liv, 

 synes derfor enige om, at ingen væsentlig ændring vil kunne 



