117 



den vægtige lille artikel om Vgluspå (Skirnir 1912) og i de 

 udførlige bemerkninger »Til Eddakvadene* (Arkiv 30, 31 og 33), 

 som indeholder ypperlige bidrag til emendation og fortolkning, 

 præget af intens fordybelse i den gamle digtning og dens kul- 

 turhistoriske milieu og af hans rige sproglige viden. Forud for 

 dem havde nylig gaaet en række studier over gammelislandske 

 realia, og gjennem hele sit liv, mest dog vistnok i de ungdoms- 

 aar, da han syslede med forarbeiderne til en nyislandsk ordbog, 

 havde han arbeidet paa at øge sin indsigt i hjemlandets sprog. 



Bj. Olsen's lingvistiske virksomhed kan vi følge tilbage til 

 1882, da han i det tyske tidsskrift *Germania« bd. 27 — frem- 

 kaldt ved Carpenters nyislandske grammatik (Leipzig 1881) — 

 meddelte en samling bemerkninger til islandsk lyd- og formlære, 

 som har været til stor nytte for ikke-islændinger. I 10 aar 

 (1884 — 93) færdedes han om sommeren, med understøttelse af 

 Carlsberg-fondet, omkring paa Island i leksikalsk øiemed. 

 Han kom imidlertid ikke selv til at udgive en ordbog over 

 det nyislandske talesprog; men det indsamlede materiale vil 

 forhaabentlig i en ikke fjern fremtid blive indarbeidet i den 

 ordbog, som hans ven bibliothekar Sigfus Blondal for tiden er 

 beskjæftiget med. 



Dér, hvor ordbogsreiserne førte Bj. Olsen omkring, benyt- 

 tede han leiligheden til at lære sagaernes skuepladser at kjende, 

 og derved lededes han ind paa topografisk-antikvarisk forfat- 

 terskab. Bl. a. har han behandlet islandske runeindskrifter og 

 sammen med Daniel Bruun foretaget udgravningen af den he- 

 denske helligdom (horgr) i Horgsdal. Men hans vigtigste stu- 

 dier over realia er fra hans senere aar: skrif terne om sølv- og 

 vadmelsværdi (Skirnir 1910), om korndyrkning paa Island i 

 gamle dage (BunaSarrit XXIV, 1910), om skattebøndernes tal i 

 aaret 1311 (Safn IV, 1910) og om den gamle islandske alen 

 (Årbok hins isl. fornleifafélags 1910). Af særlig betydning er 

 arbeidet »Um kornirkju«. Bj. Olsen viser her, at korndyrkning 

 har spillet en langt betydeligere rolle paa Island fra landnaams- 

 tiden og udover til ca. 1350, end man tidligere havde vovet at 

 antage. Værdifuld er den brug, han i dette arbeide gjør af 

 islandske stedsnavne, hvori han tinder minder om korndyrkning; 

 her turde være adskilligt at lære for norske stedsnavnforskere. 



