133 



Aaret 1876 (Fischer var da sammen med sin lærer Baeyer 

 flyttet til Munchen og var der Baeyers assistent) bragte en ny 

 opsigtvækkende opdagelse. Sammen med sin fætter Otto Fischer 

 offentliggjorde han en undersøkelse over rosanilin, som bragte 

 ganske nye oplysninger over dette stofs natur. Rosanilinsalte var 

 allerede dengang gjenstandfor f abrikmæssig fremstilling, likeledes 

 farvestoffet fuksin og f. eks. rosanilinets derivater, anilinyiolet, 

 anilinblaat og andre, men tiltrods for at flere av denne tids 

 mest fremragende kemikere hadde syslet dermed, var dets ke- 

 miske natur endnu ikke opklart. Da utkom de to Fischers ar- 

 beide, som snart blev efterfulgt av flere andre, og derved paa- 

 vistes her at rosanilingruppen avlededes av et komplicert kul- 

 vandstof, trifenylmetan. Det hadde ikke bare teoretisk betyd- 

 ning, men øvet ogsaa den største indflydelse paa farvestof- 

 fabrikationen. 



I de følgende aar finder vi Fischer sysselsat med arbeider 

 som atter viser Streckers indflydelse. Det er undersøkelser over 

 alkaloiderne kaffein og theobromin samt over urinsyre, stoffer 

 som han senere kaldte purinstoffer. Strecker hadde allerede 

 vist at theobromin, alkaloidet i kakao, kan overføres til kaffein, 

 basen som findes i kaffe og the, og han hadde allerede uttalt 

 den mening, at disse stoffer staar i et nært forhold til urinsyren. 

 Fischer begyndte sine arbeider over disse substanser i Munchen 

 og fortsatte dem i Erlangen, hvor han fra 1882 — 1885 var pro- 

 fessor. Han paaviste at de nævnte baser var metylderivater av 

 en anden, xantin, som Strecker allerede hadde formodet, dog uten 

 at kunne bevise det eksperimentelt. Dog var de konstitutions- 

 formler som han dengang opstillet, endnu ikke helt rigtige; til 

 dette kom han først mange aar senere. Derimot opklaret han 

 fuldstændig urinsyrens konstitution, som indtil denne tid hadde 

 været tvilsom. 



At han i 1884 avbrøt disse undersøkelser, som han først 

 efter en lang pause gjenoptok, skyldtes vel hovedsakelig hydra- 

 zinerne. Allerede i sine første arbeider nævnte han at hydra - 

 zinerne let reagerer med aldehyder og ketoner. Idet han for- 

 fulgte denne gruppereaktion, kom han til resultater, hvis betyd- 

 ning krævet at han maatte anvende hele sin kraft til deres 

 bearbeidelse. For det første fandt han at visse hydrazoner, 

 saa kaldte han hydrazinernes indvirkningsprodukter paa alde- 

 hyder og ketoner, let kan overføres til indolderivater. Indol er 



