135 



f. eks. let kan fremstilles av almindelig rørsukker. Men mens 

 den naturlige fruktose er venstredreiende, var den syntetisk ut- 

 vundne, som de fleste syntetisk fremstillede produkter, optisk 

 inaktiv. Takket være hans rent vidunderlige eksperimenterkunst 

 kunde han ved en række av operationer fremstille derav den 

 optisk aktive venstredreiende fruktose og endelig druesukker, 

 glukosen, med den optiske egenskap som utmerker det naturlige 

 druesukker, nemlig med høiredreining. Dermed var altsaa paa- 

 vist at man gaaende ut fra formaldehyd, CH. 2 0, ad kunstig vei 

 kan komme til vel definerte sukkerarter med den seksdobbelte 

 formel C 6 H 1>2 6 , en proces som man antar svarer til sukker- 

 dannelsen i plantene, idet ved assimilationen kulsyre C0. 2 først 

 forvandles til formaldehyd, som videre tjener som byggesten 

 for sukkerartene og stivelsen. 



Men denne syntese av naturlige sukkerarter var ikke det 

 eneste resultat av Fischers undersøkelser over sukkergruppen. 

 Jeg nævnte ovenfor at der ved begyndelsen av Fischers arbeider 

 var kjendt fire sukkerarter av sammensætningen C 6 H 12 6 . Av 

 disse var to, druesukker og galaktose, saakaldte aldohexoser, to, 

 fruktose og sorbose, ketohexoser. Atomleiringen for de to aldo- 

 hexoser er den samme, og dette gjælder ogsaa for de to ketohexoser. 

 Hvad er nu aarsaken til at f. eks. glukose og galaktose paa den 

 ene side, fruktose og sorbose paa den anden side allikevel har 

 forskjellige fysiske og kemiske egenskaper? Allerede Van't 

 Hoff har uttalt at grunden til denne isomeri maa søkes i ato- 

 menes fordeling i rummet, at der altsaa maa foreligge det som 

 kaldes stereoisomeri. Efter Van't Hoff maa der alene av aldo- 

 hexoser eksistere ikke mindre end 16 saadanne isomere. Ved 

 Fischers arbeider blev ogsaa faktisk aldohexosernes antal bragt 

 fra 2 til 13, og for fremstillingen av de endda manglende tre 

 stykker er veien vist. Men nu stod Fischer foran den opgave, for 

 hver aldose at finde den rumformel som vedkommer den. En 

 saadan opgave syntes indtil denne tid at være aldeles uløselig, 

 men ved sin vidunderlige eksperimenterkunst forbundet med de 

 mest skarpsindige deduktioner klaret Fischer den, og nu er vi 

 istand til nøiagtig at angi for hver aldohexose hvorledes atomene 

 i molekylet er fordelt i rummet. Vi kjender det som kaldes 

 konfigurationen. Det samme er tilfældet for ketohexoserne, 

 for pentoserne, sukkerarter med 5 istedenfor 6 kulstofatomer. 



