142 



og skrev sin dissertationsavhandling »Ueber die Gewebe des 

 Fluszkrebses« (1857). — I 1858 tok han medicinsk embeds- 

 eksamen, dog uten at tænke paa at praktisere; han haabet ved 

 Johs. Miiller's hjælp at sættes istand til rent videnskabelig løpe- 

 bane. Ved Muller's pludselige død blev dette haab tilintetgjort, 

 — og Haeckel blev nødt til at nedsætte sig som praktiserende 

 lægé i Berlin. For at spare mest mulig tid for videnskapen 

 satte han imidlertid sin kontortid til kl. 5 — 6 om morgenen. 

 Han har efter eget utsagn i alt behandlet 3 patienter, og ingen 

 av dem avgik ved døden. 



Hans far slog sig nu ogsaa tiltaals, og Ernst Haeckel fik fra 

 1859 anledning til fuldt ut at' ofre sig for den videnskap som 

 allerede saa sterkt optok hans sind. 



Under et ophold i Italien samlet han i dette aar materiale 

 for sit første store verk: »Die Radiolarien. Eine Monographie« 

 (1862) — med talrike beskrivelser av nye former fra en tidli- 

 gere næsten ukjendt dyreverden, og med 35 pragtfuldt illustrerte 

 plancher. 



Han habiliterte sig i 1861 som privatdocent og blev i 1862 

 utnævnt til ekstraordinær professor i Jena. — Til dette univer- 

 sitet har han senere altid været knyttet. 



Ved hjemkomsten fra sin reise i Italien fik Haeckel straks 

 høre tale om »ein ganz verriicktes Buch« som skulde være 

 skrevet av en englænder ved navn Darwin. Han læste boken 

 og blev heftig grepet av den; denne bok om »arternes oprin- 

 delse« vakte i Haeckel en storm av tanker. Han bygget øie- 

 blikkelig i sin fantasi videre paa den utviklingslære Darwin her 

 hadde opridset, og han viet fra nu av hele sit liv og arbeide 

 til dens utformning og til at skaffe den en sikker plads ikke 

 bare i forskernes, men ogsaa i almenhetens bevissthet. 



At det vilde koste kamp, fik Haeckel straks merke. Blandt 

 tidens lærde blev Darwin's verk neppe engang tat alvorlig. Hvor 

 han vender sig hen, møter hans egen begeistring bare kjølig 

 avvisning og advarsler mot at befatte sig med slike fantasterier. 

 Kun hos Gegenbaur fandt hans tanker gjenklang; og disse to 

 naadde under sine samtaler frem til en fast overbevisning om 

 sandheten av Darwin's lære. 



Allerede i 1863 holdt Haeckel paa naturforskermøtet i Stettin, 

 trods mange advarsler, foredrag om denne nye utviklingsteori. 

 Han nøiet sig her ikke med at referere Darwin 's verk, men tråk 



