1909.] OM SPROGET I DE MANSKE RUNEINDSKRIFTER. 15 



Jfr. ogsaa Oddernes \ Agder: [efter N. N.] niri(3sun stain sa. 



Til disse mindeindskrifter slutter sig de, som har et til- 

 navn eller en rosende tilføielse til den dødes navn 2 : 



Hållestad I, Skaane (Wimmer I 81 ff. : .... ifti[R] tuka 

 kurms sun saR hulan trutin . . . „efter Toke Gormssøn, sin 

 hulde drot". 



Skærn I, Jylland (Wimmer II 170 ff.): .... at u^inkaur 

 usbiarnaR sun fran tura uk hin turutin fasta .... „efter Odin- 

 kar Husbjørnssøn, den udmerkede og den trofaste (drottin- 

 fasta)". 



Oddum, Jylland (Wimmer II 285 ff.): uftiR tuka tuka 



sun hin usta (d. e. hinn æzta) .... 



Gæssingholm, Jylland (Wimmer IV, 1 s. 38 ff.): .... yfæ 

 {Dyriæ æbi sun lakhæ .... „over Tyre Ebbessøn [den] lave". 



I alle disse indskrifter staar ordet for „søn" efter faderens 

 navn. Dog findes der ogsaa eksempler paa, at „N. N.'s søn" 

 (med „søn" foran fadersnavnet) er føiet som apposition til den 

 dødes navn, men de er forsvindende faa, og efter hvad vi har 

 lært af Lilj. 122 og 439 (s. 10 ff.), holder jeg det for sandsynligt, 

 at det omstændeligere udtryk med apposition har sin grund i 

 visse særegenheder ved indskrifternes bygning og indhold. Dette 

 er saaledes sikkert tilfældet med 



Lilj. 441 : . . . . jftiR s . . . han to austr sun kismuntaR, 

 hvor appositionen er skilt fra navnet ved den parenthetisk ind- 

 skudte sætning „han døde i Østervei". 



Derimod kan der ved 



Lilj. 155 = Dyb. fol. I 198: kulifr uk sioli litu risa iftiR 

 ikifast sun iarunta— (ufuldstændig bevaret), 



1 Afhandlinger viede Sophus Bugges minde s. 8 ff. 



2 Blandt dem medtager jeg ikke Karlevi-indskriften (Oland), som ifølge 

 Wimmer's særdeles tiltalende forklaring (I s. CX1V og „01ands run- 

 inskrifter" s. 136 ff.) begynder saaledes : sta(in sasi is) satr aiftir siba 

 [hin] fruba sun fultars .... „Denne sten er sat efter Sibbe den frode, 

 Fuldars søn . . . . " Her er nemlig „Fuldars søn" af stilhensyn brugt 

 istedenfor det prosaiske „Fuldarsson". Ved sin høitidelige udtryksmaade 

 minder Karlevi-indskriftens begyndelse sterkt om vers, og allitteration 

 synes at være tilsigtet i dette afsnit. 



