16 MAGNUS OLSEN. [No. 1. 



Lilj. 832 (Bautil 672): ikuna raisti stain [Dina aftiR saksa 

 sun hlftanaR 



og Lilj. 908 (Bautil 793): inkialr a(u)k ... f r raistu stain 

 [Dansi at kana sun kuna 



ikke gives nogen bestemt grund for, at det fyldigere udtryk 

 „efter N. N.[, som var] søn af N. N." er anvendt 1 . Kanske 

 har de mænd, som har ladet indhugge indskrifterne Lilj. 155 og 

 908, udtrykkelig villet frem hæve, at den døde var deres sted- 

 broder med samme moder, men forskjellig fader, og stenen Lilj. 

 832 kan være reist af Halvdans hustru efter en søn af Halvdan 

 af et tidligere egteskab. 



Nu kan vistnok den manske indskrift nr. 7 paa lignende 

 maade ved sin ordstilling ift : ufaak : sun : krinais henvise til 

 personlige forhold, som gjorde det ønskeligt, at den døde ud- 

 trykkelig blev nævnt som „søn af Krinan". Men naar vi paa 

 den anden side kommer ihu, at vi i nr. 11 (t)ruian : sunr 

 (t)ufkals har et utvilsomt eksempel paa foranstilling af „søn" i 

 det med personnavnet fast sammenhørende kenningarnafn 

 „Dufgalssøn" (= irsk mac Dubgaill), maa det ligge overmaade 

 nær at opfatte sun : krinais paa samme maade. Hertil kom- 

 mer, at det af det foranstillede sun styrede navn (krinais) er 

 irsk, hvilket bestemt taler for, at ordstillingen sun : krinais 

 (= mac Crindin) skyldes irsk indvirkning. At saa er tilfældet, 

 godtgjøres efter min mening til overflod ved navneformen krinais, 

 som endog har bevaret spor af irsk bøining. Genetiven krinais 

 skal læses krinains, idet n, som ofte i runeskrift, er ladet ube- 

 tegnet foran dental. Denne form har jeg (hos Bråte s. 25) for- 

 klaret som den irske genetiv Crindin (nom. Crindn) med til- 

 føiet norsk genetivendelse -s. 



Da spørgsmaalet om hibernismer i det norske sprog paa 

 Man er af ikke liden historisk og sproglig interesse, har jeg 

 troet at burde føre et saa fuldstændigt bevis som muligt for 



1 Jeg bortser her fra Lilj. 770, hvor det, som gaar nærmest foran sun 

 (med følgende genetiv), nu mangler. Denne indskrift kan derfor mulig 

 være at sammenligne med de i det følgende s. 17 f. omtalte. 



