20 MAGNUS OLSEN. [No. 1. 



De manske runeindskrifter opviser ogsaa andre eksempler 

 paa afvigelse i deklination fra det Ilte aarh.'s almindelige 

 nordiske sprog, idet nominativsmerket -r tiere gange mangler: 

 sant : ulf nr. % kaut (men sunr) nr. 21 (jfr. kautr nr. 1), 

 [k](r)im nr. 23. 



Disse nominativformer uden -r omtaler Bugge (s. 245), hvor 

 han overveier den mulighed, at de skyldes paavirkning fra irsk. 

 Han kommer dog til følgende resultat: „Naar vi ser bort fra 

 Personnavnene, viser Sproget i de manske Runeindskrifter ingen 

 Blanding med Irsk, men er ægte uforvansket Nordisk. Nomi- 

 nativsmærket r mangler vistnok ikke sjælden . . . Men . . dets 

 Mangel [kan] grunde sig paa unøiagtig Skrivemaade, ligesom 

 Genetivformen smifD". 



Af det foregaaende har vi imidlertid seet, at der i ordstil- 

 lingen tindes sikre eksempler paa indvirkning fra irsk paa det 

 mansk-norske sprog. Vi har ogsaa stødt paa en hybridform 

 krinais, d. e. den irske genetiv Crinåin med tilføiet norsk gene- 

 tivendelse -s. Derfor tinder jeg det ogsaa meget rimeligt, at 

 den irske deklination, som mangler særskilte, til stammen føiede 

 endelser for nominativ ental og i regelen ogsaa for genetiv 

 ental, har øvet saadan indvirkning paa mansk-norsk, at endel- 

 serne -r og -s leilighedsvis kunde mangle ialfald i personnavnene, 

 som var udsatte for sterk analogisk indtlydelse fra de talrige, 

 ogsaa i norske familier brugte irske personnavne. Noget lig- 

 nende er det, naar der, saaledes som Bugge (s. 238) har gjort 

 opmerksom paa, i nr. 12 er anvendt den irske form isu for 

 „Jesus" 1 . 



I næste afsnit skal jeg give endnu et eksempel paa hybrid- 

 dannelse af irsk og norsk. 



1 I genetiven isu krist i nr. 12 behøver ikke ogsaa krist at være den 

 irske genetivform; i gammelnorsk kan nemlig genetiven Krist forekomme 

 (se Larsson, Ordforrådet s. 190 a). 



