1909.1 OM SPROGET I DE MANSKE RUNEINDSKRIFTER. 



miswriting of sintukri or suntukri {syndugrif , og i henhold 

 dertil oversætter han pro anima sua peccatrice) „for sin syn- 

 dige sjæl". 



Munch har her uden tvil fundet den rigtige mening, som 

 det nu gjælder om at forlige med Bråtes paavisning af, at kun 

 sin : bruku (ikke ogsaa det følgende in) skal læses sammen 

 som et ord. Jeg kan kun delvis slutte mig til Brate's opfatning 

 af dette ord. 



In sin : bruku søger Bråte et adjektiv i bestemt form akk. 

 sg. f., hørende til salu : sina „sin sjæl". Første led sin : er 

 ordet for „synd", gammelnorsk synd. Ved andet led bruku 

 gjætter Bråte paa, at det hører til adjektivet (v)rangr „vrang, 

 ond, utilbørlig". Han minder herved paa den ene side om, at 

 br mulig udtrykker lydforbindelsen vr i oulaibr nr. 6, og paa 

 den anden side om, at runen f, som er tegn for lyden v, i 

 svenske indskrifter underliden kan bruges istedenfor u, f. eks. 

 fita fa|Dum Lilj. 118 = hvitavddum. Men forklaringen bliver 

 betænkelig derved, at der ellers ikke kjendes noget eksempel 

 paa, at b i f remi yd er brugt som tegn for v. Og videre kan, 

 som Bråte selv fremhæver, mod tydningen sin : bruku = syn(d)- 

 vrgngu gjøres den indvending, at %-omlyden af a i manske ind- 

 skrifter ellers udtrykkes ved au, saaledes som maun = Mgn i 

 samme indskrift viser. Endelig synes mig en sammensætning 

 „synd-vrang" fra meningens side lidet rimelig. Alt dette gjør, 

 at vi ikke kan blive staaende ved Bråtes tydningsforsøg. 



Om vi antager, at sin : bruku er den bestemte form i akk. 

 sg. f. af et adjektiv paa -ugr eller -igr, aabner der sig en 

 mulighed for en i alle henseender tilfredsstillende forklaring af 

 dette ord. Her maa da k læses dobbelt, altsaa syn(d)-brokgu 

 eller broggu (eller tilsvarende former med o eller y i næstsidste 

 stavelse). Den første af disse former er efter min mening den 

 rette: syn{d)-brokgu, af *syndbrokugr, sammensat med et ad- 

 jektiv *brokugr eller *brokigr == svensk brokig „broget" (jfr. 

 ældre sv. brokoter „broget" hos Soderwall). Dette adjektiv er 

 afledet af et gammelnordisk ord brok- „plet, flæk, macula", 

 som sikkert tør forudsættes af svensk dial. brok m. „mørk flæk" 



