s, 



lom bekjendt stod nordmændene i sagatiden, lige siden 

 Ottars reise i slutningen af det 9de aarhundrede, i forbindelse 

 med beboerne af egnene ved det Hvide hav. Denne forbindelse 

 fortsatte sig, snart krigersk, snart fredelig, ogsaa gjennem den 

 senere middelalder, og der er flere vidnesbyrd om, at den frede- 

 lige forbindelse, handelsforbindelsen, netop i begyndelsen af det 

 16de aarhundrede, var i vekst. Som af Gustav Storm paapeget 1 , 

 drev to af russerne i denne tid oprettede klostre i russisk Lap- 

 land en livlig handel, dels over Vardøhus, dels over Gholmogori 

 ved Dvina. Hvad nordmændene angaar, indskrænkede de sig 

 vistnok til at drive tuskhandel med lapper, kareler og russer paa 

 havnene langs Kolahalvøen. Da englænderen Stephen Borrow 

 i 1557 paa hjemveien fra en reise i Nordishavet, hvorunder 

 han var naaet til Waigatz og Novaja Zemlja, landede i en af 

 de nævnte havne, fandt han, foruden hollændere, ogsaa nord- 

 mænd fra Bergen og Trondhjem, som drev handel med de ind- 

 fødte og særlig tiltuskede sig betydelige kvanta fisk. Denne 

 handel skildres af Borrow som særdeles indbringende. 



Netop ved denne tid var det, at englænderne aabnede den 

 baade for dem selv og russerne meget vigtige sjøfart og handel 

 paa de russiske havne og stæder ved Hvidehavet. Allerede i 

 1553 var Richard Chancellor for første gang landet ved 

 St. Nicolaus, det sted, hvor Archangelsk senere blev anlagt. 

 Herfra drog han til Moskva, hvor han hos czaren Ivan Vasilje- 

 vitsch (den skrækkelige) erhvervede en almindelig tilladelse for 



1 Det norske geografiske selskabs aarbog, V (1893 — 1894), s. 102. 



2 The principal Navigations, Voyages, Traffiques and Discoveries of 

 the English Nation etc. By Richard Hakluyt (London 1599), p. 294 



Vid.-Selsk. Forh. 1909. No. 3. 1 



