12 OSCAR ALB. JOHNSEN. [No. 3- 



ledes Fredrik II i 1582 gav Kjøbenhavnerborgeren Johan Ma- 

 rie berg, hvis virksomhed var særlig knyttet til det nordlige 

 Norge, tilladelse til at seile under Vardøhus og i Finmarken, 

 tilføiede han i bevilgningsdokumentet følgende passus: 



„Og skal det være forne Johan Marieberg og hans medrhedere 

 og selskab under skibs og gods fortabelse strengeligen og al- 

 vorligen forbudet hemmeligen eller offentligen ved dennem selv 

 eller andre, lidet eller meget, at bruge nogen handel eller vandel 

 med russerne eller og at komme i nogre af de ryske havne i 

 nogre maader, pact det vor told og rettighed ikke skal forkortes 

 eller underslaaes u 1 . 



Ordene viser til overflod, hvad vi allerede tidligere paa 

 grundlag af Kristian IIFs breve har kunnet slutte os til, at den 

 dansk-norske regjerings uvilje ikke alene gjaldt udlændingernes 

 trafik paa det nordlige Rusland, men al seilads ad denne vei 

 overhovedet, selv om den udgik fra dens egne undersaatter. 

 Om aarsagen hertil udtaler Fredrik II direkte, hvad hans for- 

 gjænger allerede har sagt indirekte, idet han begrunder sit rigo- 

 røse forbud mod enhver handel paa russiske havne med hensy- 

 net til kongens told og rettighed, d. v. s. med hensynet til Øre- 

 sundstolden 2 . 



dokumenter i det danske rigsarkiv). Da nu ogsaa hollændere begyndte 

 at seile paa Hvidehavet, bød kongen sine lensmænd at arrestere alle 

 fremmede skibe, som seilede nordenom Vardøhus og beslaglægge deres 

 gods (N. R.-R. I, s. 345, 373, 451). I 1578 gav han han endog en ber- 

 gensk borger, Søfren Andersson, bestilling paa at kapre alle hollænder- 

 skuder, der vilde denne vei (N. R.-R. II, s. 13). Aaret efter fik Mogens 

 Heynessøn den samme bestilling. Det arresterede gods skulde føres 

 til Rergen og deles mellem kongen og fribytterne (N. R.-R. I, s. 270 f.). 

 Det behøves neppe at siges, at disse forholdsregler ikke naaede sin 

 hensigt. Englændernes og hollændernes handel paa det nordlige Rus- 

 land vokste aar for aar, og de sidste begyndte tillige at drive de store 

 fiskerier i Nordishavet, som senere blev en saa vigtig indtægtskilde 

 for Holland. 



1 N. R.-R. II, s. 490 f. 



2 I Videnskabs-Selskabets møde 14. febr. 1908 blev det fra anseet hold 

 (professor dr. Yngv. Nielsen) ytret, at det var hensynet til Vardøhus, 

 som har været det bestemmende for Kristian IIFs og Fredrik IFs forsøg 

 paa at stanse trafiken paa Hvidehavet; men omend ogsaa dette hen- 

 syn kan have spillet ind med, maa vi dog tro kongernes egne ord til 



