1909.] DEN DANSK-NORSKE REGJERINGS HANDELSPOLITIK. 13 



Som resultat af denne lille undersøgelse mener jeg altsaa 

 at kunne hævde: For det første, at der allerede i aarene nær- 

 mest efter Chancellors reise i det mindste i een norsk by, Bergen, 

 har været gjort tilløb til selvstændig deltagelse i den nyaabnede 

 handel paaHvidehavet; for det andet, at dette tilløb sandsynlig- 

 vis er stanset af Kristian III; for det 3die, at denne konges og 

 hans etterfølgers, Fredrik IFs, handelspolitik har gaaet ud paa 

 ikke alene at hindre englændere og hollændere eller overhovedet 

 de fremmede nationer i at drive seilads paa Rusland nordenom 

 Vardøhus, men ligefrem paa at stcenge denne handelsvei for alle, 

 ikke mindst for sine egne undersaatter. Denne politik har sin 

 naturlige forklaring i hensynet til Øresundstolden; men den var 

 ikke destomindre i høi grad uklog. Thi da kongerne ikke havde 

 midler til at sætte sin vilje igjennem ligeoverfor de fremmede, 

 gik deres forbud alene ud over deres egne rigers indbyggere, og 

 vel især over nordmændene, som ellers — paa grund af sit 

 lands beliggenhed og tidligere forbindelse med Rusland ad denne 

 vei — havde været de nærmeste til at deltage i handelen paa 

 det nordlige Rusland. Hvad betydning en saadan handelsfor- 

 bindelse vilde have faaet for Norge, om den var kommet igang, 

 er naturligvis ikke godt at sige. Om den var blevet stor eller liden, 

 vilde vel have beroet paa den energi, som var blevet sat ind derpaa ; 

 men ikke desto mindre er det sikkert nok, at vi her staar foran 

 en økonomisk udviklingsmulighed, som ikke blev grebet i rette 

 tid, og som derfor heller ikke senere, trods enkelte tilløb dertil, 

 fik den betydning for vort land, som den ellers kunde og burde 

 have faaet 1 . 



deres norske lensherrer om, at det er frygten for, at den sjøfarende mand 

 skal vælge en ny kaas ind i Rusland, og at deres toldindtægter derved 

 skulde lide, som har været afgjørende for dem. Om at opkræve en til- 

 svarende told ved Vardøhus af store sjøgaaende fartøier kunde der af 

 let forstaaelige grunde ikke godt blive tale. 

 Cfr. Yngv. Nielsen, Bergen, s. 362. 



