8 P. A. ØYEN. [No. 6. 



Ga. 5 m. under stationen, 205 m. o. h., forsvinder denne 

 mere regelmæssige lagbygning, der nærmest synes at antyde en 

 negativ forskyvning ai strandlinjen, og man faar da et grovt, 

 noget rullet grus med endel sand iblandet og dertil en mængde 

 grovt materiale, egte rullestensmateriale. Endel af dette synes 

 tilført; men delvis er det vistnok udvasket som residual materiale 

 af den allerede paa forhaand tilstedeværende afsætning af løst 

 materiale. Dette viste i et henimod tre meter høit snit nærmere 

 elven en meget vekslende lagfølge af sten, grus og sand, ofte i 

 linseformet udvikling, med indkilende og udkilende lag; det hele 

 leder tanken hen paa en el veaf sætning, vel en fluvioglacial, 

 medens deltaskiktningen antyder havets indgriben. 



Dette ophør af den mere regelmæssige littoralafsætning maa 

 vel nærmest betragtes som resultat af forstyrrende kræfters ind- 

 griben. Omkring en 7 — 8 m. lavere synes igjen bygningen, 

 ialfald delvis, mere regelmæssig, endskjønt der endnu her kunde 

 sees adskillig uregelmæssighed. Etsteds noteredes følgende ovenfra 

 nedad i det tilgjængelige snit: 



3 dm. muldjord, 



2 dm. sand, 



3 — 4 dm. vekslende grus, 



6 dm. sand, hvori var indleiret et l / 2 dm. tykt gruslag. 



Det fund, hvortil der her knyttede sig den største interesse, 

 var, at der i fordybningerne mellem klippeknauserne her og der 

 i grusmassen forekom spredte flak af sandblandet ler i en høide 

 af 5 — 8 m. under stationen, altsaa 205 — 202 m. o. h. Disse 

 flak var som regel ganske smaa, men naaede en størrelse af en 

 to-tre meter i flade og en to — tre decimeters tykkelse. De viste 

 sig oppresset, sønderknuget, ofte med en ren brecciestruktur, idet 

 dels sand var presset ind i ler og dels ler presset ind i sand. 

 Ofte viste leret smukke foldningsfænomener og hyppig krusning. 



Og dette ler var fossilførende. 



Og fossilerne viste det samme fænomen, idet de som regel 

 kun forekom i brudstykker og brudstykkeaftryk. 



