Historisk-filosofisk Klasse. 22de Januar. 



(Formand: Torp. Sekretær: Konow). 



1. Formanden mindedes i Korthed Selskabets nys af- 

 dode Senior, Professor Aschehoug, og meddelte, at en fyldi- 

 gere Fremstilling af den Afdødes Betydning for Videnskaben 

 vilde blive afgivet i et senere Møde. 



2. Eitrem sogte at paavise, at Guden Hermes' s 

 Kultus er blevet direkte præget af de Dødes Kultus; istedetfor 

 selv at lede de Døde har han oprindelig fulgt, i de Dødes Fod- 

 spor, hvoraf saavel Stedet for hans Kultus (Hermerne, ved Dø- 

 rene, Portene, Veiene og Gravene) som Maaden, hvorpaa man 

 har dyrket ham (Offergaverne, de ham helligede Planter o. a.) 

 og endelig Tiden for hans Dyrkelse og hans hellige Tilnavn 

 endnu bærer tydelige Mærker. Ogsaa de udsatte Børn har man 

 tænkt sig anbetroet til Hermes's Velvilje og Omsorg. Tilslut 

 fremhævedes Sandsynligheden af, at mangen græsk og romersk 

 Skik og Overtro, som knytter sig til Døren, oprindelig hargjældt 

 de i og ved Huset begravede Døde. (Jfr. under Fællesmødet 

 12te Febr., Passus 3). 



3. A. B u g g e talte om Ynglingeættens Oprindelse og 

 søgte at vise, at Ynglingatal har Ret, naar det fører Slægten 

 tilbage til Sverige; dog har dens Forfædre ikke været Konger 

 i Upsala, men i Varmland eller Våstergotland. Herfra kom 

 Ætten gjennem Ægteskabsforbindelser først til Oplandene og 

 siden til Vestfold, som ved Aar 800 var en Del af det danske 

 Rige og styredes af Lydkonger fra Vendsyssel. Vestfold blev 

 saa Ynglingeættens egentlige Hjem. Gudrød Veidekonge, der 

 ikke er den samme som Karl den Stores Modstander, den danske 



1 



