14 BJORN MAGNUSSON OLSEN. [Nr. 6. 



nøjagtigt. Hrs. ender nemlig først ved år 1216, 15 år efter bi- 

 skop Brands død, Gprs. derimod ved 1203, kun to år efter 

 samme begivenhed. Men senere har jeg fået betænkeligheder 

 ved denne tolkning. Det var den gang ikke gået op for mig, 

 at tidsbestemmelsen „eptir andldt Brands biskups" er lige så 

 ubestemt som når det hedder om Gdyr., at den ender „efter at 

 biskop Brandr er død og Gudmund den gode viet til biskop". 

 Bægge udtryk siger vistnok væsentlig det samme. I virkelig- 

 heden kan det med større ret udsiges om Hrs. end om Gprs., 

 at den overskrider det ved biskop Brands død betegnede tids- 

 punkt. Gprs. behandler for den langt overvejende del tiden før 

 Brands død og standser ved bispeskiftet, som lige i forvejen 

 er benyttet som mærkepunkt. Desuden er Gprs. tidligere 

 omtalt som samtidig med Sturlu saga (delvis) og med t^orlåks 

 saga, så at man ikke venter at se dens udstrækning i tid omtalt 

 på ny. Endelig taler den syntaktiske forbindelse snarest for, at 

 hon viser tilbage til Hrs.; ellers vilde subjektet veksle fra den 

 ene parallelsætning til den anden. Tankegangen i det hidtil 

 gennemgåede stykke af Stprol. synes at være følgende : Først 

 omtales 3 „samtidige" sagaer, som alle væsentlig behandler 

 tiden før biskop Brands død, nemlig (den ved hér antydede) 

 Sturlu saga, ^orlåks saga og Gprs. Derpå fortsættes med to 

 sagaer, Gdyr. og Hrs., som vel til dels (Gdyr. for største delen) 

 skildrer tiden før bispeskiftet (1201 — 1203), men som dog bægge 

 går længere ned i tiden (henholdsvis til 1212 og 1216). Vi 

 kommer altså til det resultat, at Hrs. er tænkt som subjekt til 

 bægge de parallele sætninger. Heraf følger igen, som allerede 

 fremhævet, at henvisningen til Isis. må gælde bægge sætninger. 

 Vi får altså her den vigtige oplysning, at S t u r 1 a i sin Isis. 

 har omtalt Hrs. som „s a m t i d i g" med Gprs. og 

 som endende efter biskop. Brands død. 



Men hvor har denne notits haft sin plads i Isis.? Abenbart 

 ikke midt inde i værket, hvor den vilde have afbrudt fortællin- 

 gens jævne gang. Det kan derfor ikke undre os, at vi — bort- 

 set fra dette sted — ikke tinder noget tilsvarende hverken i de 

 afsnit af Sturl., som er udskrevne af Isis. og som tør antages 



