18 BJURN MAGNUSSON OLSEN. [Nr. 6. 



en korrekt modsætning og — formelt tåget — en nogenlunde 

 tålelig mening. Men ser vi på indholdet, er det da rimeligt, at 

 nogen for alvor kunde påstå, at alle de begivenlieder, som havde 

 tildraget sig på Island helt ned til året 1201, allerede i dette 

 selvsamme år havde fundet deres sagaskriver, med andre ord, 

 at sagaskrivningen havde holdt sig å jour med begivenhederne 

 helt ned til dette tidspunkt? Og hvorledes stemmer denne tanke 

 med det foregående? Umiddelbart i forvejen benyttes jo også 

 biskop Brands død to gange som mærkepunkt, men, vel at 

 mærke, ikke for en sagas nedskrivningstid, men for dens ud- 

 strækning i tid. Vi har set, at der i det foregående nævnes 

 eller hentydes til 3 sagaer, som standser før, eller dog ikke 

 væsentlig overskrider biskop Brands død, nemlig Sturlu saga, 

 f^orlåks saga og Gprs. Hvorledes forholder det sig nu med 

 disse sagaers nedskrivningstid? For Sturlu sagas vedkommende 

 er der en svag mulighed, men kun en ringe sandsynlighed for, 

 at den er skreven før biskop Brands død 1 . De to andre sagaers 

 nedskrivningstid falder derimod aldeles sikkert efter dette tids- 

 punkt. Den ældste l^orlåkssaga kan ikke være æ 1 d r e end 

 c. 1206 2 . Gprs. kan umulig være skreven før 1212, men er 

 rimeligvis meget yngre (fra tiden efter 1237) 3 . Vi har endvidere 

 set, at der i det foregående omtales to sagaer, Gdyr. og Hrs., 

 som siges at standse efter biskop Brands død. Men bægge 

 disse sagaer går dog meget længere tilbage i tiden. Bortset fra 

 slutningsbemærkningen, om Gudmunds optagelse i Tingøre klo- 

 ster og om hans død, fortæller Gdyr. kun om begivenheder fra 

 tiden før 1201, og det samme gælder hele den første del af 

 Hrs. (k. 1 — 10). Bægge sagaer er selvfølgelig skrevne længe 



1 Safn III s. 213—215. Sagaen må stamme fra årene 1200-1221. Tids- 

 grænsen opad er bestemt ved GuSny Bobvarsdatters bortflytning fra 

 gården Hvammr, som ikke kan sættes tidligere end året 1200, znen 

 kan falde nogle år senere. 



2 Sagaen omtaler henimod slutningen (Bisk. I s. 124) de rige gaver, som 

 strømmede ind til helgenens skrin fra mange forskellige fremmede 

 lande. En så stor udbredelse kan Torlaksdyrkelsen ikke have fået 

 før end flere år efter 1198, da hans hellighed blev godkendt af Altinget. 

 Jfr. Bisk. I s. XXXIII. Finnur Jonsson, Lit.-hist. II s. 570. 



3 Safn III s. 225-226. 



