1910.] DEN SÅKALDTE STURLUNGA-PROLOG. 19 



efter biskop Brands død 1 . Når den her omhandlede sætning, 

 fortolket som anført, ndsiger, at de allerfleste sagaer, d. v. s. be- 

 givenheder, som tildrog sig før 1201, var optegnede i eller før 

 dette selvsamme år, befinder den sig altså i den mest skrigende 

 modsigelse til det foregående. En sådan tolkning kan ikke være 

 rigtig. Eller, rettere, den tekst, der ligger til grund for tolknin- 

 gen, lader sig ikke forklare på en naturlig made og må ube- 

 tinget være forvansket. 



Lad os da se, om II-teksten giver en bedre mening. Den 

 lyder således: 



Flestar allar sqqut, pær er gerz hgfdu å Islandi, adr 

 Brandr biskup Sæmundarson ancladiz, våru ritadar, en peer 

 sogur, er sidan hafa gerz, våru litt ritadar, adr Sturla skald 

 Pordarson sdgdi fyrir Islendinga sggur. 



Som man ser, findes der her et naturligt og korrekt mod- 

 sætningsforhold mellem sætningens dele, idet de sagaer, som 

 behandler tiden før biskop Brands død, modstilles dem, der be- 

 handler tiden efter samme begivenhed, hvilket er i bedste over- 

 ensstemmelse med det foregående, hvor biskoppens død også 

 benyttes som mærkepunkt med hensyn til to sagaers udstræk- 

 ning i tid. En sammenligning mellem de to tekster på dette 

 punkt falder ubetinget ud til fordel for Il-teksten. 



Dette har også Finnur Jonsson indset. Han indrømmer, at 

 I-teksten er forvansket, og går ud fra II-teksten, men han for- 

 klarer den på en sådan made, at han får den samme mening 

 ud, som om han havde fulgt I-teksten. I fortalen til sin tyske 

 udgave af Egils saga (i Altn. Sagabibliotek) oversætter han den 



i Safn III s. 232-236 og 244-246. Jfr. Finnur Jonsson, Lit.-hist. II 

 s. 560 — 563. Om Gdyr.'s alder vil der senere blive talt. Hrs. må være 

 skreven efter f*orvaldr Snorrasons død (1228), hvilket fremgår af no- 

 titsen medan hann (/>: ^orvaldr) Hf di i sagaens slutning (Bisk. I s. 

 676). F. J. mener, at disse ord er et senere indskud, fordi forfatteren, 

 hvis han havde skrevet efter f^orvalds død, sikkert vilde have omtalt 

 hans dødsmåde udførligere og fremstillet den som en retfærdig gen- 

 gældelse for Hrafns drab. Dertil må bemærkes, at forfatteren omtaler 

 selv udførlig l^orvalds nøjagtige overholdelse af det indgåede forlig, og 

 særlig hans rejse til Rom, hvorved drabet i den fromme forfatters ojne 

 måtte betragtes som udsonet. 



