20 BJoRN MAGNUSSON OLSEN. [No. 6. 



første del af sætningen således: ,.Die allenneisten sagas, welche 

 islåndische begebenheiten vor dem tode des bischofs Brandr be- 

 handeln, waren auch (nåmlich ehe Brandr starb) bereits nieder- 

 geschrieben worden" 1 . Her er ikke blot de i parentes satte ord, 

 men også „auch" og „bereits" tilføjede af oversætteren ; der tindes 

 ikke noget tilsvarende i originalen. Han nnderforstår, med andre 

 ord, tidsbestemmelsen adr Brandr biskup Sæmundarson and- 

 adiz ved hovedsætningen fvåru ritaåarj fra den foregående 

 relativsætning 2 . Selv om denne kunstige tolkning formelt lod 

 sig forsvare, bvad jeg tvivler om, kan man imod den gøre de 

 samme reelle indvendinger, som jeg ovenfor har gjort mod 

 I-teksten, som i virkeligheden siger ganske det samme. Således 

 forstået indeholder sætningen den samme urimelige tanke, at 

 sagaskrivningen ved år 1201 havde udtømt næsten hele det 

 indtil da foreliggende sagastof, og står i den samme skærende 

 modstrid til sine omgivelser som I-teksten. 



Men hvorfor ty til en kunstig og tvungen forklaring, når 

 den naturlige ligger lige for? Sætningen i dens helhed falder i 

 to ved en forbundne parallele hovedsætninger med én fælles 

 bisætning, som ganske naturlig stilles bagefter det hele, nemlig 

 tidsbestemmelsen adr Sturla skåld Pordarson sagdi fyrir Is- 

 lendinga sogur. De to hovedsætningers verbalformer fvåru 

 ritadar og våru litt ritadar) må, som Finnur Jonsson bemær- 

 ker, opfattes pluskvamperfektisk, eller som førfortid. Men den for- 

 tid, hvortil denne førfortid refererer sig, er for bægge sætninger 

 den samme, nemlig Isls.'s nedskrivningstid. Den vel 1300 skri- 

 vende kompilator tænker sig altså tilbage til denne tid, sætter 

 sig i Sturlas sted og ser på forholdet fra hans standpunkt. 

 Dette taler for, at han her gengiver en tilsvarende sætning i den 

 tabte fortale til Isis. Og dette bekræftes til fulde ved sætningens 

 plads indenfor Stprol. Den er nemlig på bægge sider omgivet 

 af stof, som må være tåget fra denne fortale (jfr. ovenfor). Forud 



i Altn. Sagabibl. Egils saga s. IV, n. u. t. Jfr. FJ. Lit.-hist. II s. 269 



-271. 

 2 Jfr. ovenfor ved tolkningen af I-teksten, hvor den samme tidsbestem- 



meise omvendt nnderforstodes fra bovedsætninsren ved relativsætningen. 



