1910.] DEN SÅKALDTE STURLUNGA-PROLOG. 25 



slutning til og som fortsættelse af stamfaderens, Hvamms-Sturlas, 

 saga, fortæller om familiens skæbne eiter hans død, om hans 

 efterladte hustru Gudny og deres sønner, Porbr, Sighvatr og 

 Snorri. Dette afsnit omfatter sagaens 10 første kapitler 1 . Bort- 

 set fra enkelte aforistiske sidebemærkuinger af synkronistisk 

 indhold, som vi senere vil komme tilbage til, handler denne del 

 af sagaen udelukkende om Gu5ny og Sturlasønnerne. Der for- 

 tælles ikke om en eneste begivenhed, hvor de ikke enten op- 

 træder som hovedpersoner eller dog er indviklede i sagen på en 

 eller anden made. 



Læser vi videre i Sturl. 2 , må vi overspringe Haukdøle- 

 afsnittet, kk. 12 — 16 incl., som er hentet fra Gizurar saga. 



Derpå følger fortsættelsen af Isis. med k. 17, som danner 

 et vendepunkt i sagaen. Her omtales nemlig straks i kapitlets 

 begyndelse, i umiddelbar tilslutning til 11. kap.'s indhold, biskop 

 Brands død i følgende ord : 



Einum vetri eptir deilur fieira Sæmundar Jonssonar ok 

 Sigurdar Ormssonar andadiz Brandt biskup at Holum. 



Resten af kapitlet og de to følgende kapitler (18 og 19) for- 

 tæller om bispeskiftet. Det er den første i Isis. meddelte be- 

 givenhed, som ikke ligefrem angår Sturlungerne. At forfatteren 

 med fuld bevidsthed gør dette første skridt udenfor slægtsagaens 

 snævre ramme, ses af det følgende. Her indfører han nemlig 

 en oversigt over de vigtigste islandske høvdinger ved bispeskiftet, 

 hvorved den forestående udvidelse af sagaens plan bestemt an- 

 tydes. Oversigten begynder med Snorri Sturluson, og knyttes 

 til bispeskiftet ved en bemærkning om, at Snorris svigerfader, 

 Bersi den rige, døde i det samme år som biskop Brandr 2 . Der 

 fortælles om Snorris erhvervelse af rigdom og politisk magt, om 

 hans ophold på Borg og flytning til Reykjaholt. Derpå fore- 

 stilles de fire sydlandske høvdinger hver i sit lille kapitel, først 



1 D. v. s. kk. 2 — 11 incl. efter Sturl. 2 , hvor slægtregistrene regnes som 

 1. kap. 



2 I et par papirshåndskrifter tilføjes årstal efter Kristi fødsel, men dette 

 er sikkert et senere tillæg Sturla plejer ellers aldrig at anføre årstal. 

 Jfr. Safn III s. 306-307. 



