26 B.TORN MAGNUSSON OLSEN. [Nr. 6. 



Sæmundr Jonsson, derpå Orm r Jonsson, Loptr Pålsson og Kor- 

 vald r Gizurarson 1 . Deretter følger en kort notits om Sighvatr 

 Sturluson, hvis bopælsforandring og voksende politiske indfly- 

 delse fremhæves. Ipordr Sturluson nævnes, mærkelig nok, ikke, 

 rimeligvis fordi hans stilling var tilstrækkelig fremhævet i for- 

 vejen og ikke havde forandret sig i mellemtiden. Heller ikke 

 nævnes de vestfjordske høvdinger Hrafn Sveinbjarnarson og 

 ^orvaldr Snorrason, åbenbart fordi de ikke spiller nogen nævne- 

 værdig rolle i det etterfølgende. Endelig omtales Kolbeinn Turna- 

 son samt de andre godordsejere på Nordlandet. 



Denne fortegnelse over islandske høvdinger ved bispeskiftet 

 er åbenbart en af disse personlister, som sagaskrivere plejer at 

 stille i spidsen for deres beretning for at orientere læseren med 

 hensyn til de optrædende p e r s o n a e d r a m a t i s. Dette be- 

 kræftes også ved det etterfølgende, hvor alle de nævnte mænd 

 spiller en mere eller mindre fremragende rolle. Listen betegner 

 altså tydelig, i forhold til det foregående, en udvidelse af sagaens 

 plan-, således at den fra nu af næsten omfatter hele landet. 



Hvorfor indtræder dette omslag med bispeskiftet? Hvorfor 

 indskrænker Isis. sig før bispeskiftet til at berette om Sturlunge- 

 slægtens historie med forbigåelse af så vigtige begivenheder som 

 f. eks. biskop Torlaks og biskop Jons ophøjelse til national- 

 helgener? Hvorfor bliver sagaen så meget mere fyldig og om- 

 fattende efter bispeskiftet? 



1 Notitsen om denne sidste findes i sin helhed på sin oprindelige plads 

 i Resensbok (Bisk. I s. 488 3 ~ 5 ). I Sturl. findes den også, men adskilt 

 i to dele, som indskydes på to forskellige steder. Jfr. Safn III s. 276. 



2 Af f^orftr Sturlusons udeladelse i personlisten kunde man fristes til at 

 slutte, at Sturla fra først af kun har haft i sinde at skrive sin (lige- 

 som farbroderen Snorri havde skrevet sin?) faders historie — under 

 denne forudsætning lader udeladelsen sig lettest forklare — men at 

 han under udførelsen har bragt i erfaring, at dette ikke Jod sig gøre 

 uden med det samme at komme ind på farmoderens og farbrødrenes 

 og derpå (fra 1201 af) også på de andre samtidige høvdingers historie. 

 I den første del af Isis. er I?6r8r, den ældste af brødrene, ubetinget 

 hovedperson. Men hans levnedsløb er i den grad sammenflettet med 

 hans families og (navnlig efter 1201) med hele samtidens historie, at 

 det ikke lod sig adskille derfra. 



