1910.] DEN SÅKALDTE STURLUNGA-PROLOG. 29 



som forfatteren vil opregne. Derfor kunde de to sidstnævnte 

 sagaer ikke rnedtages. De kunde ikke betegnes som „samtidige" 

 med dem selv. 



Den påviste overensstemmelse mellem den rekonstruerede 

 fortales indhold og Isls.'s plan må betragtes som et afgørende 

 bevis for, at de to fra først af hører sammen. De belyser gen- 

 sidig hinanden. På den ene side giver fortalen os en indlysende 

 forklaring af en ejendommelighed i Isls.'s plan, som hidtil var 

 uforklaret. Og på den anden side kaster sagaen ,oK så stærkt 

 lys tilbage på fortalen, at dennes indhold nu står klart for os 

 indtil de mindste enkeltheder. 



Til slutning skal jeg tillade mig i al korthed at fremhæve 

 nærværende undersøgelses vigtigste resultater. 



1. Stprol. er bygget over og har for os i hovedtrækkene 

 bevaret Sturlas fortale til Isis. 



2. Den omtvistede sætning, hvorfra undersøgelsen tog sit 

 udgangspunkt, er forvansket i I, men rigtig overleveret i II. 

 Dens indhold er. ligesom omgivelserne, lånt fra Sturlas fortale. 

 Den slutter sig nær til den foregående opregning af de med 

 Sturlas samlingsværk (Sturlu saga og Isis.) „samtidige" sagaer, 

 idet den fremhæver, at største delen af det med den første del 

 af dette værk indtil året 1201 samtidige — altså årene c. 1148 

 — 1201 omfattende — sagastof allerede forelå optegnet, medens 

 der kun var skrevet ganske lidt om det efterfølgende tidsrum. 

 Den berører slet ikke de sagaer, der skildrer den såkaldte saga- 

 tid, og har ikke den mindste betydning for spørsmålet om deres 

 affattelsestid. 



3. Når man sammenligner Sturlas rekonstruerede fortale 

 til Isis., og særlig den under nr. 2 omtalte bemærkning, med 

 selve sagaen, får man et indblik i forfatterens plan. som gik 

 ud på ikke at medtage det sagastof, som allerede var behandlet 



